i després l' ecosistema un Regió Oriental va ser el monestir rots.
Gràcies per haver-nos atès a la feina.
Gràcies per haver-nos atès.
Gràcies.
Hola!
Gràcies per ser aquí!
Volem presentar
el president de la Generalitat
sobre la consulta de les autoritats,
magnífic rector de la UPC,
el senyor Daniel Crespo,
el molt honorable president de la Generalitat,
el senyor Pere Aragonès,
l'excellent ministre d'Universitats,
el senyor Joan Sobirats,
l'honorable consellera de recerca i universitats,
la senyora Gemma Geis,
l'il·lustríssim sisè tinent d'alcalde
de l'Ajuntament de Barcelona,
el senyor Jordi Martí,
La UPC està formada per quasi 30.000 estudiants,
uns 5.000 PDIs i PAS, i tota la comunitat alumni.
Un munt de gent, milers d'històries que han contribuït a fer de la UPC
la referència Tec de Catalunya, la Universitat de l'Enginyeria,
l'Arquitectura, les Ciències i la Tecnologia.
Una universitat compromesa amb el medi ambient
i també amb la societat del coneixement
i treballa per una docència innovadora i d'excel·lència
per formar dones i homes capaços de desenvolupar el seu talent
i liderar els canvis socials i tecnològics
que ens han de portar a un futur millor.
És molt emocionant dir totes aquestes paraules juntes
perquè realment són totes molt importants.
Aquests 50 anys han estat un gran viatge,
un viatge ple d'aventures, ple de coneixences,
un viatge que us ha portat fins al present,
però no per aturar-se, sinó sobretot per mirar cap al futur.
I com diu la cançó, dita que hem d'anar més lluny,
sempre molt més lluny, perquè encara ens esperen
molts i molts reptes.
Abans de continuar i conscient que tots i totes
som molt digitals, això ja és una societat digital,
m'agradaria que es comencés a fer servir
aquesta etiqueta, aquest hashtag 50anjopc,
perquè diríem que el món, ara que la comunicació és global,
sàpiga que avui estem vivint això aquí.
Aquesta cloenta dels 50anjopc.
Per tant, a Instagram ens podeu seguir
i piular a través de Twitter, participar amb aquesta etiqueta,
50anjopc, que ens anirà acompanyant durant tot avui.
Bé, passem ara a la benvinguda institucional.
Ens adreçarà unes paraules l'excellentíssim
ministre d'Universitats, el senyor Joan Sobirats.
Endavant.
Bona tarda a tots i totes.
Benvolgut rector de la Universitat Politécnica de Catalunya,
benvolgut president de la Generalitat, consellera,
president del Consell Social, rectors que ens acompanyen,
els 6 i 7 d'alcalde i amics i amigues.
Ara fa un moment, en el rector de la Universitat Politécnica,
es va crear la Universitat Politécnica de Catalunya,
en aquell moment era de Barcelona,
encara va ser més tard que es va convertir
en Universitat Politécnica de Catalunya,
el març de 1971.
Jo en aquell moment estava fent segon d'econòmiques
a la serra de davant de l'escola d'enginyeria
i recordo molt aquell moment
quan un mes abans que es creés la Universitat Politécnica
es va anunciar un concert molt important
del Pete Seeger que s'havia de fer a l'escola d'enginyers.
El Raimon havia coincidit amb ell a Estats Units,
l'havia convidat,
i el Pete Seeger va decidir fer un concert
i es volia fer a l'escola d'enginyers.
Es va prohibir el concert,
van arribar els grisos,
va haver-hi enfrontaments,
però va ser bastant...
A part del mateix fet que el Pete Seeger
no hagués pogut fer el concert,
va ser bastant conegut,
perquè era la primera vegada que la policia espanyola
utilitzava una tecnologia nova,
que era un camió cisterna
que havia de llançar un ratx d'aigua
però el Pete Seeger va poder fer el concert
amb molta menys gent en un bar de Sants.
Recordo aquest fet perquè en aquell moment
es van crear les Universitats Politécniques.
L'última va ser a la Universitat Politécnica de Cartagena,
que es va crear el 1997 o 1998, si no recordo malament.
La Universitat Politécnica de Catalunya
té lideratge des del punt de vista
de dades, de recerca, de capacitat,
i és un sistema tecnològic de les Universitats Politécniques.
I ho té des de molts punts de vista,
i és una cosa que el rector de la Universitat Politécnica
sempre recorda, perquè és una universitat extesa pel territori.
Des de Manresa fins a Vilanova, passant per Sant Nadia del Besòs,
són set ciutats del país
que tenen la Universitat Politécnica.
L'última aventura que ha protagonitzat la Politécnica
també em sembla important,
per assumir la coordinació del nou centre de formació professional
a Martorell d'automoció.
El seu nivell d'empleabilitat és altíssim.
I, a més, de seguida s'apunta a les innovacions.
Jo crec que tot el debat sobre les microcredencials,
els programes de curta durada,
un programa nou que hi visc
que fa la Politécnica,
que és aquesta possibilitat d'enllaçar la carrera
amb el màster i fer uns programes
de duració continuada.
Jo crec que aquí hi ha una barreja d'innovació,
de creativitat, de fons d'armari,
de capacitat tecnològica
que fa que aquest lema de tecnologia
de vincular la tecnologia del país
a la Universitat Politécnica està molt encertat.
No vull allargar-me més.
No vull evitar a la Universitat Politécnica
per la cloenda d'aquesta celebració del 50 aniversari,
desitjar-li molta sort a la universitat
que compta amb tot el nostre suport des del Ministeri
i esperar que hi hagi 50 anys més
d'innovació, de creativitat i de tecnologia.
Moltes gràcies.
Moltes gràcies, senyor Joan Sobirats,
ministre d'Universitats.
Ara es parla molt d'innovació, però 50 anys també innovant.
Són moltes anècdotes i moltíssims records.
I fins i tot, en un concert,
i també aquesta innovació tecnològica
que arriba en moments de conflicte.
Moltes gràcies.
Continuació, ens dona la benvinguda
el molt honorable president de la Generalitat de Catalunya,
el senyor Pere Aragonès.
Molt bona tarda, magnífic rector, honorable consellera,
excel·lentíssim ministre, rectors de les universitats catalanes,
comunitat universitària de la Universitat Politécnica de Catalunya,
senyors i senyors, molt bona tarda.
Deixi'm d'entrada disculpar-me perquè després d'aquesta benvinguda
no em podré quedar la resta de l'acte, atès a altres compromisos
que tinc avui com a president de la Generalitat de Catalunya,
però no volíem perdre l'acte institucional del cinquantè aniversari
de la Universitat Politécnica de Catalunya,
una de les universitats més importants del nostre país
i que si alguna cosa la defineix és la transferència de coneixement,
una universitat reconeguda des del punt de vista internacional
i que representa un dels majors exponents del potencial
del nostre país en l'àmbit de la recerca,
de la innovació i de la transferència de coneixement.
El que hem estat vivint i el que viurem en els darrers anys
i en els propers ens posa de manifest fins a quin punt
el paper de la Universitat Politécnica de Catalunya
és molt rellevant pel passat més recent del nostre país
i pel futur més esperançador.
La Universitat Politécnica de Catalunya ha estat
i és protagonista dels principals reptes
i també de la capacitat de superació de les dificultats
que té el nostre país.
Fa dos anys va esclatar una pandèmia
i en els moments més difícils on intentàvem poder preveure
com podia evolucionar el nivell de contagis del virus,
l'impacte en el sistema sanitari,
l'ocupació de llits d'úsis,
fins a quin punt podríem tenir aquesta capacitat de resistència
i aquest anàlisi que era vital per prendre les decisions
de com protegir amb el conjunt de la població
en els moments més difícils,
vam tenir a Novi Ocoms de la UPC
i a la Clara Prats, si em permeteu personificar-ho amb ella
i amb tot el seu equip,
un dels puntals per tal de gestionar uns moments
més complicats des del punt de vista sanitari,
però també emocional de la història recent del país.
I ha estat gràcies al seu saber fer,
gràcies al seu coneixement compartit
en aquesta verdadera transferència de coneixement de la universitat
cap al conjunt de la societat
que vam tenir moltes més eines
per superar moments que van ser extremadament difícils.
Però el futur més immediat
del que ha de ser la millora de la indústria del nostre país,
per exemple, amb tot el trànsit del vehicle,
del motor de combustió cap al motor elèctric,
la UPC té un paper fonamental.
El té en la pròpia recerca,
en la pròpia transferència de coneixement
en aquest trasllat de la innovació
dels propis grups de recerca de la universitat
cap a les grans indústries automobilístiques del país
també tot l'àmbit de components,
però el té també en la formació de treballadors.
No només en els enginyers i enginyeres
que nodreixen aquest sector tan important pel nostre país,
sinó també en l'àmbit de la formació professional
i la formació contínua,
com recordava abans el ministre Subirats,
assumint també l'àmbit de formació professional
del Centre de Formació per a l'automoció de Martorell.
Per tant, en un sector que s'està reconvertint,
que l'estem adaptant en aquesta transició energètica,
canvis dels patrons de consum, de compra de vehicles,
que implica el conjunt de la cadena de valor,
l'UPCI té un paper fonamental.
El té també en un dels altres projectes
que pel govern del país és absolutament vital,
que és el desenvolupament de la indústria de semiconductors
a Catalunya i que té en el supercomputador
un dels punts de tracció més rellevants,
més competitius per tal de localitzar a Catalunya
la major part de components de la cadena de valor
de la indústria de semiconductors.
En aquests reptes de país, que són reptes també d'Europa,
l'UPCI té un paper i és protagonista.
Per tant, moltes gràcies pel vostre compromís.
I el compromís de l'UPCI té com a retorn també
un compromís del conjunt de la societat
i del govern que la representa el govern de Catalunya,
aquest compromís que es basa també
en l'increment pressupostari del darrer any
del Departament de Recerca i Universitats
que lidera la consellera Geis,
l'aposta clara per l'augment de finançament
i per la recerca especialment de la recerca basal,
perquè volem posar en valor la capacitat de transformació
de les universitats catalanes,
sense les quals no s'entendria el progrés
de la nostra societat.
Aquest és el veritable retorn social
de la Universitat Politécnica del país.
El retorn social és el que ha permès salvar vides
en els moments més complicats de la pandèmia,
posar-hi el coneixement, posar-hi tota la capacitat científica
per salvar vides i per salvar-nos com a societat.
I és també aquest retorn social
de la Universitat Politécnica del país
el que avui està posant també les bases
conjuntament amb la resta de gens
del sistema de recerca, universitats,
el sistema d'innovació i transferència
de coneixement del nostre país
en aquesta reconstrucció econòmica, social,
emocional, cultural del país
que estem fent per construir una societat
molt més justa i amb molta més igualtat d'oportunitats.
Aquest país que treballa per una reindustrialització,
una reindustrialització verda i digital
que també té en un dels seus components
el compromís del govern amb les universitats catalanes.
Des de la creació del propi departament de recerca
i universitats,
crec que la valoració que portem en aquest any de govern
és que la recuperació d'un departament
en l'àmbit de recerca i universitats
té una valoració altament positiva
pel que ha significat de posar en valor,
però també per clarificar
i per visualitzar clarament que és una aposta de govern
amb la reducció de les taxes universitàries
de grau i també de màster
o l'augment del 70% de les aportacions
als centres de recerca del país.
Us vull seguir animant a continuar pensant en gran,
en continuar posant la capacitat d'innovació
de tot el talent científic
que atresora la Universitat Politécnica
i la resta d'universitats catalanes,
però avui especialment parlem de la Politécnica
al servei del progrés social de Catalunya.
El país està molt orgullós,
se sent molt orgullós de comptar amb una universitat
com l'UPC de primer nivell reconeguda
a nivell internacional.
I per tant avui també toca agrair la tasca de les persones.
La continuïtat de les institucions és fonamental
i més en un país com el nostre
basat en la força de la societat civil,
en la capacitat dels seus treballadors i treballadores
i en la força d'aquestes bases socials
que ens empenyen sempre a tirar endavant.
Però les institucions les composen persones.
Per tant avui també toca agrair el conjunt del professorat
del personal d'administració
i servei a tots els investigadors
i a tot l'alumnat
i a tots els equips de gestió
que fan possible aquesta universitat
situar-la en aquests nivells d'excel·lència
i que el país se'n senti molt i molt orgullós.
Per tant, per 50 anys més, com a mínim,
ens trobem d'aquí al Centenari.
Esperem que la recerca de l'UPC contribueixi
i que podem celebrar el Centenari i els que som aquí.
Per tant, moltes gràcies per la vostra tasca.
Teniu el govern i crec que podem parlar
pel conjunt de les institucions del país al vostre costat.
Moltes gràcies i per molts anys més.
Bona tarda a tothom.
Moltes gràcies, president.
De les moltes coses que em dic,
em quedo amb la paraula semiconductors,
que és una paraula importantíssima
però molt difícil d'explicar per tots els públics.
Però jo insisteixo en dir-ho cada dia a la ràdio
que la importància de tenir els semiconductors
i que puguem fabricar nosaltres mateixos
les nostres coses tecnològiques.
Bé, l'ADN de l'UPC és Coneixement,
és recerca, és comunicació entre les persones,
l'ADN de l'UPC respira talent,
però potser encara no sabeu moltes coses
de les que han passat durant 50 anys.
A veure si us sorprèn una mica
amb algunes de les coses que han passat.
Sabíeu que Einstein va visitar l'UPC l'any 1923?
No ho sabíeu, això?
A primera fila diuen que sí, home, sí.
Bé, el científic va visitar les escoles
que un dia serien part de l'UPC
i va cobrar 3.500 pessetes
per les seves conferències.
No sé dir si estan bé aquests honoraris
en fila de passada.
Bé, una altra cosa.
Sabíeu que la tecnologia UPC ha arribat a Mart?
Això sí?
Això ja ho sabia més gent.
Bé, el 18 de febrer de 2021
el Perseverance posava sobre el planeta
60 microxips desenvolupats pel grup de recerca
amb micro i nanotecnologies de l'escola de Telecos.
Són el nucli del sensor que mesura el vent marcià.
Tres missions a Mars han portat tecnologia UPC fins ara.
Això s'ha d'aplaudir.
No estava apuntat, però s'ha d'aplaudir.
Bé, i ara una altra pregunta,
ja que estem d'aniversaris, també.
Sabíeu que la torxa olímpica de Barcelona en 92
va mantenir la flama gràcies a l'UPC
i no es pot apagar mai la flama olímpica.
O sigui, això seria una errada garrafal.
Bé, l'ECIB va fer l'estudi
dels sistemes de combustió de la torxa
per determinar que la millor opció
era utilitzar el gas per mantenir viva la flama.
Als Jocs de Rió, el grup Labson SIAT
va fer les proves de la torxa
al túnel de vent de laboratori
de mecànics de fluïts.
Per tant, són tres de les moltes coses
que recordarem al llarg d'aquest acluent
d'avui dels 50 anys de l'UPC.
Heu d'estar molt orgullosos i orgulloses
de totes aquestes fites.
Va, anem a posar una mica d'art en aquesta festa.
La poesia també té un espai reservat avui
gràcies al Joan Margarit,
membre destacat de la nostra comunitat
i un referent cultural del país,
arquitecte i catedràtic de càlcul d'estructures
de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona
ens va deixar el passat 16 de febrer del 2021.
És molt simbòlic i emotiu tenir-lo present avui.
Havíem de fer-ho.
La seva extensa obra poètica original en català i castellà
ha estat traduïda a diversos idiomes
i acumula més de 20 premis i distincions,
en llegeixo algunes,
destaquen, per exemple,
el premi de la crítica cerrador de poesia,
el premi Carles Riba de poesia,
el premi nacional de literatura de la Generalitat de Catalunya,
el Jaume Fuster
i el premi nacional de poesia del Ministerio de Cultura,
així com altres reconeixements internacionals
també a Mèxic i a Xília.
L'espectacle poètico-musical de Carles Margarit
que veurem a continuació
entrellaça els versos de Joan Margarit
fusionant jazz i poesia.
Amb tots vosaltres, a punt,
no es perd el senyal,
recordant a Joan Margarit.
Gràcies.
De la llàgrima on viu la teva absència
la intimitat del vent del nord
s'endú un record cap al mar
i amb violència volca taules de bar sense ningú.
Queda l'angoixa com una presència
7 anys els llocs de sempre sense tu
t'han anat convertint
en una èpica d'un personatge sol
un dolor pur
un dolor pur amb el que, somrient,
un dia acabaré morint de pena
molt de temps vaig tractar d'imaginar
que només eres lluny
torno a provar mentre prenc un cafè
poleixo el somni com ho fa el vent
amb l'enorme blau del mar.
Gràcies.
De la llàgrima on viu la teva absència
la intimitat del vent del nord
s'endú un record cap al mar
i amb violència volca taules de bar sense ningú.
Queda l'angoixa com una presència
7 anys els llocs de sempre sense tu
t'han anat convertint en una èpica
d'un personatge sol
un dolor pur
d'un personatge sol
un dolor pur
d'un personatge sol
un dolor pur
d'un personatge sol
un dolor pur
d'un personatge sol
un dolor pur
Un dolor pur amb el que somrient.
Un dia que veuré morint de pena.
Molt de temps vaig tractar d'imaginar
que només eres llum.
I torno a provar mentre prenc cafè.
Poleixo el somni com ho fa el vent.
Amb la norma de la malaltia.
No puc fer res.
Ets tu, dinfant, que dús un pot
i no puc fer res.
A dins del terra de ciment hi ha uns bancs
amb les cabres esteses en fileres.
El coll ofert lligades i velant.
La de Gullat.
Com succeïa d'Elfos.
El missatge del raig vermell caient a dins el pot
amb el soroll que escoltes ara.
Mentre espiches sang.
No puc fer res.
Ets tu, dinfant,
que dús un pot i espera
en un escorxador per compressant.
D'amunt del terra de ciment hi ha uns bancs
amb les cabres esteses en fileres.
A dins del terra de ciment hi ha uns bancs
amb les cabres estetes en fileres.
El coll ofert lligades i velant.
El coll de la llibertat.
Has col·locat el pot a tonadelles.
Negre i suau, un home sense presses.
La llibertat de la llibertat.
La de Gullà.
La llibertat de la llibertat.
El missatge del raig vermell que llena dins del pou.
Amb el soroll que escoltes ara.
A poder-lo interpretar.
Ho estàs fent ara mentre pixesar.
No és el seu.
La llibertat de la llibertat.
El seu de la llibertat.
Teniu aquest díptic, no?
Doncs heu descobert ja que s'amaga el símbol de l'UPC.
Si l'obriu, veureu aquí una pàgina en blanc amb el símbol de l'UPC.
Doncs aquesta animació, el que heu de fer és descarregar-vos una aplicació,
la ArtiVive, i podeu veure un exemple de realitat augmentada.
És a dir que això agafarà vida, és a dir, el díptic de paper agafarà vida.
Aquesta animació ha estat realitzada per al professorat i estudiants
del Centre de la Imatge i la tecnologia Multimedia Lab.
I, per tant, doncs, mira, us ho podeu emportar
i podeu descarregar l'aplicació i veureu un exemple de realitat augmentada.
No oblideu continuar comunicant a l'exterior amb aquesta etiqueta,
amb el hashtag, l'etiqueta que anem avui, 50anxUPC.
Ja veieu que avui és un dia de sensacions,
música, poesia, realitat augmentada, tot unit,
les ciències i les humanitats sempre unides.
Bé, com que és un dia de sensacions,
i què millor que tenir una experiència sensorial ara de l'UPC des dels sons?
Va, gaudiu del vídeo.
Grisos, grisos, grisos, grisos, grisos...
Grisos, grisos, grisos...
És realment molt intens viure els canvis que estem vivint avui en dia
en la tecnologia de la informació i de la comunicació.
Doncs bé, aquests canvis ens involucren a tots.
Hem parlat amb molts empresaris i els hem dit que l'estratègia ja és estratègia,
no ha de tenir un nom que sigui digital.
Si fem estratègia per la nostra petita mitjana empresa o corporació,
sisplau, fem servir la palanca de la digitalització.
Ja hi és, ja és present. Tenim enginyers, enginyeres, arquitectes.
Tenim molta gent en aquesta UPC capaç i molt capaç de donar moltíssim.
Vull felicitar, sens dubte, a totes les premiades i premiats.
Aquest any estem de molt enhorabona.
Tenim persones com la catedràtica Carina Givert
que no para de rebre premis,
però és que en tenim d'altres que també estan molt propers a nosaltres,
com la Clara Prats, com bé anomenat el monorobre president de la Generalitat.
Tenim molta gent molt propera que s'asseu dos cadires més enllà del nostre lloc.
Sisplau, acollim-nos, acollim-nos i sumem tots,
perquè molts cops, a vegades, aquests noms propis
els tenim com a noms propis, però no els tenim com a noms i cognoms.
Som tots UPC, i jo també, jo la primera i soc alumni.
Els alumnis avui en dia els tenim repartits per tot el món.
Tenim, i jo vaig estar en un acte magnífic,
i felicitar a tot l'equip del rectorat,
perquè vam celebrar l'honori es causa fa molt poc
del professor del senyor Jaume Paraire.
Sí, està liderant dintre de l'MIT
la revolució aeronàutica i aerospecial del món,
perquè a l'MIT, senyors, està davant d'aquesta recerca.
Doncs bé, és honoris causa per l'UPC perquè està format a l'UPC.
Doncs per què hem d'anar tan llup, per què ens hem d'anar als Estats Units,
per què no aconseguim que els nostres estudiants es quedin aquí
puguin ser honoris causa de projectes tan meravellosos
com liderar la carrera espacial.
Això és el que hauríem de començar a fer.
Sisplau, empresaris i empresàries, veniu a l'UPC.
Esteu aquí, el talent està aquí.
Pot ser que també estigui a l'MIT i pot ser que també estigui a Singapur,
però ara mateix el teniu a costat de casa.
Amb el qual el missatge, i per concloure, és que en els propers 50 anys,
no sé qui serem i com hi serem.
Jo potser hi seré amb un avatar, no ho sabré encara,
però el que tinc clar segur és que segur que celebraré
que molts nois i noies, estudiants ara mateix de l'UPC i els que vindran,
estaran celebrant que aquí les empreses han vingut a trobar-se
i han seguit generant teixit empresarial i econòmic en la nostra terra.
Us animo a tots a fer-ho i des del Consell Social farem tots els ponts possibles
perquè això sigui efectible i que no tinguem cap tipus de límit en el futur.
Moltíssimes gràcies.
Un fort aplaudiment pel talent de la Montse Guàrdia
i també un fort aplaudiment per l'enginy que hi ha aquí avui a aquesta sala a l'UPC.
Un fort aplaudiment i ara que pugi l'il·lustric senyor Jordi Martí,
sisè tinent d'Alcaldia de l'Ajuntament de Barcelona.
Gràcies, ministre, rector, consellera, autoritats, rectors.
Tres agraïments molt breus.
El primer, improvisat.
Jo vull agrair de manera molt sincera que aquest acte,
que un quan ve a l'aniversari de la Universitat Politécnica de Catalunya,
s'imagina que sortiran robots, es projectaran dades
o entrarem en un metaverse pels neòfits en l'àmbit de l'arquitectura,
a la ciència, a la recerca, a la tecnologia,
on s'imagina que entrarà en un món diferent
i es troba en un acte ple de música, ple de poesia
i que la Universitat Politécnica posa en relleu
un dels seus professors il·lustres
que ens va deixar fa relativament poc temps, que és Joan Margarit,
professor de càlcul d'estructures de l'Escola de Barcelona.
És una de les poesures de l'Escola de l'Arquitectura
i un dels poetes més importants contemporanis
que ha donat el nostre país.
I que, a més a més, ha tingut la capacitat
no només d'escriure una poesia brillantíssima i d'una altíssima qualitat,
sinó, a més a més, d'aconseguir una cosa que només aconsegueixen els grans,
que és connectar amb una audiència amplíssima i molt majoritària
a la poesia que normalment no li acostuma a passar,
si no surt d'una ploma dels grans.
Per què agraeixo aquest gest,
que potser simplement l'heu fet perquè queda bé posar música i poesia
als aniversaris?
Perquè poseu més enllà dels límits,
o un lema similar pels 50 aniversaris,
i a mi em sembla que els límits que avui toquen superar
són els de les antigues disciplines i fins i tot de les antigues dues cultures,
de la cultura científica, tecnològica i de la cultura humanística i de l'art.
Precisament el món, que segurament ha perdut una mica el senyal
recuperant el títol del que hem escoltat,
necessita els tecnòlegs i els enginyers,
però necessita l'orientació que dona l'art i les humanitats.
Posar sobre aquest escenari avui una persona poeta
i calculador d'estructures em sembla que és un missatge
que no només recull i reconeix el talent
d'un professor il·lustre de la Universitat Politécnica de Catalunya,
sinó que també il·lumina segurament un dels reptes que tenim en el futur,
que és trobar aquest coneixement compartit.
Hem començat escoltant l'orquestra i els cors.
Animo tots els estudiants que avui ens escoltin
a participar, a fer música, a escriure
i a trobar aquestes fronteres del coneixement.
Justament ara fa molt poc que hem tingut a Barcelona el Congrés ICA,
un congrés que precisament ha posat en relleu
la importància de la creació de l'art, la tecnologia,
en la frontera de l'art, la tecnologia i la ciència.
És un àmbit a explorar i jo volia fer-hi esment
i m'ha fet especial il·lusió veure el Margarit,
que normalment l'hem vist reconegut a tants altres actes diferents
avui també a la Universitat Politécnica de Catalunya.
El segon agraïment és pels 50 anys.
Aquesta ciutat deu molt
a tenir un planter d'universitats potents i poderoses,
i en particular una universitat tan forta
com ha estat la Universitat Politécnica de Catalunya.
Moltes vegades destaquem la nostra arquitectura,
el nostre urbanisme.
Assenyalem que Barcelona és una ciutat capdavantera
en el món de les startups, de la tecnologia digital,
de la innovació. Avui mateix, aquest matí,
ens deien que el Mobile World Congress
haurà d'anar a Barcelona fins l'any 2030.
Poques vegades, diem i avui potser és l'ocasió,
que al darrere d'aquest potencial que Barcelona espero,
que hagi sabut, sàpiga i sàpiga explotar en el futur,
seria impossible si no hi hagués un teixit universitari
de recerca i formació potent
amb el conjunt d'institucions d'escoles
que l'UPC durant aquests 50 anys
ha fet créixer a la nostra ciutat i arreu del país.
De vegades ens en oblidem, però no hi pot haver-hi
ecosistema de startups sense una bona formació
en l'àmbit de la informàtica i de la tecnologia.
No podem ser un referent en arquitectura,
en urbanisme, en transformació d'un model urbà
que avui ho tornem a ser a nivell internacional
sense una escola de la trajectòria i de la importància
que ha tingut l'escola d'arquitectura de Barcelona.
Per tant, el paper de la universitat,
construint i acompanyant el talent de la ciutat
ha estat una eina clau per entendre que aquesta ciutat
no només és una ciutat museu per ser visitada
perquè tenim un clima estupendo i unes platges fantàstiques
i un patrimoni acumulat molt important,
sinó que continua sent una ciutat laboratori,
una ciutat que vol estar a la vanguarda,
una ciutat que vol donar respostes als reptes
que avui el món ha plantejat.
Jo també voldria agrair el que esteu fent en el present
i el que ha de ser en el futur.
I vull destacar dos projectes que per mi
tenen una importància transcendental per Barcelona.
El primer és el campus Besòs, molt a prop d'on som ara.
Perquè el campus Besòs ha estat una de les primeres apostes.
La ciutat s'ha anat construint-se
totes les seves grans plataformes econòmiques,
fins i tot també formatives, cap a l'eix de Llobregat.
Una de les àrees més denses de la ciutat,
sense dubte, del país també,
però una de les àrees més denses d'Europa
havia sigut una mica com el furgó de cua.
I una de les primeres institucions
en apostar-hi d'una manera decidida
ha estat la Universitat Politécnica amb el campus Besòs,
que encara no s'ha acabat del tot,
però amb el suport i la contribució de totes les administracions
i de totes les administracions,
i que ha de servir segurament per una de les transformacions,
ha de ser el primer element o la primera pedra
d'una de les principals transformacions
que la ciutat té plantejat pel futur,
que és precisament tota la transformació de l'àrea del Besòs
amb la Sagrera, vorejant-lo.
I l'altre és el campus de la Nàutica, importantíssim i essencial.
Ara que tindrem la Copa Amèrica a la ciutat
i la Universitat Política,
descobrim que el mar i la navegació
pot ser també una activitat econòmica de futur,
el paper que pugui tenir la Universitat
en la construcció d'un port
que no només sigui un port de moviment de mercaderies
i de moviment de persones,
o un port ciutat per celebrar i per ser un gran espai visitable,
sinó a més a més un espai dedicat a la formació
i a l'economia blava,
em sembla que aquí la Universitat Politécnica
torna a tenir un repte importantíssim de futur.
Hi haurien molts més motius, però jo vull agrair de manera especial
el rector, la complicitat que sempre
ha mostrat cap a la ciutat. Ell diu sempre
que aquesta és una universitat arrelada al territori,
sense cap mena de dubte, però jo voldria destacar
que d'una manera especial, i volem que sigui així
la Universitat Política de Barcelona
ha estat molt arrelada a la capital del país, a Barcelona.
Moltíssimes gràcies a tothom per fer-ho possible.
Moltes gràcies, senyor Jordi Martí,
i això visca els equips multidisciplinars
que poden ajuntar tot això que feia referència.
Finalment tindrem unes paraules de l'honorable Gemma Geis,
consellera de recerca i universitats.
Bona tarda.
És veritat que no es veu gaire ningú.
Bona tarda a tothom, rector magnífic,
ministre, president del Consell Social, rectors,
vice-rectors, estudiants, diputats i diputades
del Parlament de Catalunya,
alcalde, als estudiants, al professorat,
a l'orquestra de l'UPC.
El primer que
em ve al cap, aviat escoltat,
aquesta poesia de Joan Margarit
no es perd el senyal i la seva lletra,
i avui que és el primer dia que hem recuperat
l'activitat política d'aquesta setmana.
També és un bon dia per recordar que els drets humans
són per totes les persones i arreu del món
arran de les imatges de Melilla.
I crec que aquesta poesia
de Joan Margarit no es perd el senyal
i m'ha fet pensar que no hem de deixar de reivindicar
mai els drets humans per totes les persones
i arreu del món.
Avui fem aquest acte
d'aquests 50 anys de l'Oceà Politécnica de Catalunya
que veia el rector Covino intentar fer dues vegades
el darrer any i que arran de la pandèmia
havia estat impossible, i per tant,
podem ser aquí sense mascaretes, amb un aforament,
i crec que això és un senyal de goig
i també de respecte al que és la tasca de la recerca
i dels investigadors i investigadores.
I avui clovem aquests 50 anys de l'Oceà Politécnica
de Catalunya, que en realitat són més que 50 anys,
perquè tots coneixem, som més joves alguns,
que hem de començar amb aquesta escola d'arquitectura
de finals del segle XIX i de les antigues escoles
de la Junta de Comerç i de l'escola industrial.
I jo el que vull fer aquí és, primer de tot,
felicitar tots els equips de rectorat,
a tot el professorat, als estudiants i al personal d'administració
i servei que durant tots aquests anys ens han mantingut
les seves activitats i les seves funcions i que és
aquest recorregut institucional d'evolució
de la universitat. Jo volia posar l'èmfasi
en tres conceptes. El primer, el reconeixement
d'aquests orígens de l'Oceà Politécnica de Catalunya.
Aquesta universitat ha crescut en pas ferm
fins a convertir-se en el que és ara,
universitat de referència en l'àmbit de l'enginyeria,
l'arquitectura, la ciència i la tecnologia.
I no només això, sinó també un actor important
per l'impuls tecnològic de la indústria del país.
En aquest sentit, he de fer un reconeixement al secretari
de Telecomunicacions, David Ferrer, que crec que és un gran còmplice
d'aquesta universitat politècnica de Catalunya.
Per tant, la universitat politècnica despunta en els rànquings,
despunta Europa, despunta en el món i, com deia la Presidència
del Consell Social, tenim estudiants absolutament brillants
i que formen part d'aquesta xarxa alumne que hem de reivindicar.
La segona és el llegat.
La idea de llegat. De fet, el rector Crespo
ho explica sovint i de manera molt gràfica,
i permeti al rector que li agafi unes paraules seves.
Diu si t'hi fixes, molts edificis d'aquest país
els han fet els arquitectes de l'OPC.
Hi ha moltes carreteres fetes per a enginyers de l'OPC,
xarxes de telecomunicacions i tantes i tantes altres coses.
Aquesta és la norma petjada que ha deixat aquests 50 anys
d'història en ser politènica de Catalunya,
formació i recerca el servei de les persones.
De fet, una estona quan estàvem veient aquest vídeo
descobrint jo crec els sons, hi havia molts sons,
però darrere de cada son només hi havia persones.
I per tant, aquest llegat l'han de construir
totes les persones que formen part
de la Universitat Politènica de Catalunya.
I quan parlem de persones, crec que és important reivindicar-les,
treballar pel seu relleu genacional també a la universitat.
De fet, la setmana passada vam celebrar una jornada
sobre salut mental al sistema universitari de recerca.
I vam sortir d'allà amb uns quants consensos,
i no un d'ells, que es tracta de tractar els joves
no només com joves acadèmicament solvents,
sinó d'oferir una docència de qualitat
i el que és més important, formar persones.
Arrer aquests projectes que la Universitat Politènica
de Catalunya ha deixat llegat al món,
hi ha estudiants, hi ha persones que també
s'han de treballar per la seva formació de qualitat.
I finalment, el futur.
Crec que avui és important, i ho deia el rector,
d'aquí 100 anys, destacar aquests 50 primers anys
de la Universitat Politènica de Catalunya,
però també el futur que té al davant.
Crec que en aquest sentit que el rector ha liderat
en aquest cas la candidatura a gestionar
el centre de formació professional en gran blantia.
Recordo i conec bé la sensació
de sortir de la zona de control
i sap que té el suport del departament de recerca i universitats,
com sap que té el suport de recerca i universitats
per tots aquells projectes relacionats amb la transferència
en aquests àmbits tan punters que són de la Universitat Politènica
de Catalunya, perquè quan parlem de futur i parlem de país
crec que és indissociable el paper que té
aquesta universitat.
Crec que és un paper absolutament transformador
no només de Barcelona, sinó del país,
d'aquestes regions del coneixement que entenem que en sap Politènica
en aquest sentit també hi té un paper important,
i per tant aquest paper de futur, de relació amb les startups,
de relació amb la transferència de coneixement,
crec que l'Ensap Politènica de Catalunya
té un paper, com ha tingut ara, important per seguir liderant.
I finalment acabo
amb una dona que va ser també investida honoris causa
en aquesta universitat l'any 2018,
la científica competencial i matemàtica nord-americana,
la Margaret Hamilton, que en el seu discurs ha dit
que tots els seus èxits en gran part s'han produït
perquè ha estat el lloc adient en el moment oportun
amb les oportunitats i la gent adequada.
Crec que l'Ensap Politènica continua tinguent aquesta posició
d'estar en el lloc oportun amb la gent adequada
i la gent adaptar i prendre les oportunitats.
I com deia el vídeo de fa d'abans,
crec que aquesta flama de l'Ensap Politènica de Catalunya
és ben viva i sap tot l'equip i tota la comitat
de l'Ensap Politènica de Catalunya
que des del departament tindran tot el suport necessari
pels projectes per potenciar aquests 50 anys més
que segur que tindrà l'Ensap Politènica de Catalunya
perquè els èxits de l'Ensap Politènica de Catalunya
no només són els èxits de l'Ensap Politènica
sinó que són els èxits de tot el país.
Moltíssimes gràcies.
Moltes gràcies, consellera Geis.
També em fa especial l'emoció quan es citen
i es visibilitzen moltes dones investigadores.
Per tant, en aquest acte n'hi han hagut unes quantes
i estem en aquesta lluita que cada vegada
siguem més dones en tecnologia
i anem per bon camí, entre cometes.
Encara us tenim preparades algunes fites
que mostren el gran potencial de tota la comunitat UPC.
A veure si les sabeu, aquestes.
Sabíeu que la tecnologia de l'antena del teu mòbil
té orígens a la UPC?
La saps totes, eh?
No tothom ho sabia, això, ja us ho explico.
Sense la participació de la UPC, el teu mòbil
és un aparell impossible de portar a la butxaca.
La tecnologia fractal va ser clau.
Per tant, això és la gran revolució del telèfon mòbil.
Ha canviat tot. Perfecte.
Una altra cosa.
Sabíeu que el superordinador Mare Nostrum del VCC
és el més bonic del món?
Series una mica subjectiu, però és el més bonic.
No ho diem nosaltres, de fet.
El més potent de l'Estat, el Mare Nostrum,
ha estat declarat el més bonic del món per votació popular.
Què us pensàveu?
Que ho diem aquí entre nosaltres? No, no. És una votació.
Una altra de les coses.
Sabíeu que la UPC està contribuint
a la continuació de les obres de la Sagrada Família?
Ui, això no ho sabíeu gaire, eh?
Equips de l'Escola d'Arquitectura de Barcelona
i de l'Escola d'Arquitectura del Vallès
han participat des de diverses perspectives
en l'obra més emblemàtica de Gaudí,
des de l'aplicació de tècniques informàtiques
per dibuixar i calcular les estructures,
a les maquetes, passant per una gran base de dades
que permet estudiar la geometria
i facilitar la conservació del temple.
Heu vist que hem escollit coses molt diferents,
en el nostre dia a dia.
N'hem escollit algunes, però no ho cabaríem a n'hi una d'altres.
Us en podeu fer una idea dels diversos sectors
que es pot tocar des de la UPC.
Bé, estem arribant gairebé al final, però encara no.
Encara podem gaudir una mica més
de la meravella de la música, no?
Que, com heu destacat, alguns dels que heu parlat, no?
Sembla que haguem de ser, no ho sé,
que sortim un avatar, després la robòtica
i la tecnologia ens ha d'acostar també
a les humanitats, no?
I hem de ser més humans, més éssers humans que mai,
ara que ens arriba un futur molt automatitzat.
Bé, ara sí, tenim la coral.
Esteu a punt? Sí, veig que sí, ja.
Tots, bé, la coral i l'orquestra a punt, novament.
Ara, amb la direcció d'Alicia Prieto i Lluís Perernau.
tempestat!
Bon vingut al Clió, 곽 Caielló.
Un favor!
Gràcies awake,
ichenrendas a todos.
Gràcies, bon dia,
gràcies a vosaltres,
I
i
la importància d'una institució, d'un projecte, d'una trajectòria,
no es pot mesurar només per les seves fites i èxits,
perquè el veritable valor de la història de l'OPC
és el valor de la història de l'OPC,
de la seva comunitat,
l'estudiantat, el personal d'administració i serveis
i el personal acadèmic,
que han format part de l'OPC al llarg d'aquests 50 anys.
Tots ells conformen la nostra identitat
i multipliquen la nostra presència arreu.
Però també les persones, entitats, empreses i administracions
que han acompanyat l'OPC al llarg de la seva història
de la història de l'OPC.
Però tots i totes sabeu que el futur
recomança cada matí.
Llarga vida a l'OPC, llarga vida a les universitats
i visca Catalunya.
Fa 50 anys vam emprendre aquest viatge.
50 anys de sac un professor va pujar a aquesta tarima.
Aquests 50 anys han estat un canvi de paradigma,
on la tecnologia ha passat a ser un element essencial
de les nostres vides, obrir-nos portes cap a horitzons
encara per explorar.
L'OPC ha estat protagonista i impulsora d'aquest progrés
d'una manera clara i notable.
A les nostres escoles i facultats s'hi han graduat
més de 150.000 professionals.
En els àmbits de l'enginyeria, l'arquitectura,
la tecnologia, persones somiadores
i inconformistes.
La recerca patega cada dia en els nostres campos,
perquè l'impuls d'investigar, d'avançar,
de canviar el món forma part del nostre ADN.
De fet, avui ja són més de 200 grups de recerca
que busquen respostes als principals reptes
de la societat.
Molts en la frontera del coneixement.
L'oficial, energia, mobilitat, supercomputació,
arquitectura, nanotecnologia, modelització,
nous materials, bioenginyeria.
Però la recerca no s'atura aquí.
Som una universitat amb una intensa connexió
amb empreses de tota mena.
Injectem talent i tecnologia a tots els sectors productius.
Promovem aliances adaptades a les necessitats
i estratègies del mercat real, del d'avui i del de demà.
No es formen persones per professions que encara no existeixen.
Tot això és possible perquè el model docent de la UPC
sempre orbita al voltant d'un mateix centre,
l'estudiant, l'autèntic protagonista d'aquesta història.
Noies i nois amb tant de talent com d'il·lusió,
amb ganes de portar la nostra societat més enllà,
amb ganes d'avançar, de pensar i de liderar els canvis
i de fer-ho tot en un futur.
Un futur que ja comencen a imaginar participant en projectes
i experiències educatives i innovadores
a universitats d'arreu del món.
Sí, han estat els 50 anys més trepidants,
inspiradors, productius i excitants
per al coneixement i la recerca.
I així és com a la UPC ja han convergit i sumat forces
la responsabilitat social i la igualtat d'oportunitats,
la diversió, la disrupció i l'excel·lència,
la sostenibilitat i el progrés, l'ètica i la innovació.
I només s'ha execut una cosa encara més emocionant
i inspiradora, saber que estem preparats i preparades
per començar a caminar cap a tot allò
que ens portaran els propers 50 anys.
50 anys, UPC.
A punt a punt d'acabar aquest vespre emocionant,
ja heu tingut molts punts emotius.
Tal dia com avui no podria faltar el Gaudi Amos,
dirigit per l'Àlex Miralles.
Us animo, veureu aquí la lletra,
a que acabem aquest acte cantant plorant.
Gràcies per haver-nos acompanyat.
I acabem aquest acte cantant plegats.
Entre tots, aquesta peça. Gaudiam-us ara mateix.
Endavant.
Gràcies.
Endavant.
Gràcies.
Endavant.
Gràcies a tots i a totes per molts anys, UPC,
per aquest gran viatge.
Us desitjo molts encerts, un futur esperançador.
Ens veiem a la sortida ara mentre prenem una copa de cava.
I ja per acabar i concloure,
que el Gaudi Amos i el Gaudi Amos
haguessin d'anar a la UPC.
Adéu-siau.