Quan els envasos d'un sol ús arriben al mar, el mal està fet.
És molt difícil recuperar-los.
Primer, com una única peça, com a macroplàstic,
pot ser confós pels animals marins
i ser ingerit com si fos una presa
i això els pot provocar la mort a través d'una obstrucció intestinal.
Però aquesta ampolla de plàstic després es desintegra
i passaria a microplàstic.
I aquest microplàstic després es deteriora a nanoplàstic.
Tant com a microplàstic com a nanoplàstic
tenen els seus propis efectes sobre els organismes marins,
però també sobre nosaltres perquè entren a la cadena alimentària.
Aquesta ampolla de plàstic que nosaltres fem servir
potser durant deu minuts, una hora o és igual, un dia,
després, quan entra a l'ecosistema marí, pot durar anys.
Pot estar anys fins que es desintegra.
Per tant, les lleis que n'eviten el seu consum
serien segurament l'estratègia que més impacte pot tenir a llarg termini
per evitar l'impacte d'aquests plàstics en la mar.
La Universitat Politècnica de Catalunya ja hem implementat
aquestes mesures de reducció de plàstics d'un sol ús
i això vol dir que cadascú de nosaltres en aquesta comunitat
estem actuant com a caixes de ressonància
perquè després en el nostre entorn familiar, d'amistats, del que sigui,
doncs ajudem a incrementar la sensibilitat
sobre la necessitat de reduir els plàstics d'un sol ús.