Permeteu-me que saludi i així vosaltres us situeu també una mica.
Àngels Serrat, que ve des de Barcelona, des de la UPC central
diguéssim,
coordinadora de carreres professionals, gràcies Àngels sempre
que tenim al teu costat.
Aquí tinc el president del nostre club UPC alumni de Vilanova, el Marc
de Arias,
que avui també crec que parlarà com un dels experts.
D'aquesta altra banda tinc l'Adrià Tort que ara comentàvem.
Ja va ser alumne meu fa molts anys, amb una carrera brillantíssima,
i ara també està fent un màster sobre ciberseguretat molt interessant.
També m'he pogut retrobar, gràcies, amb la Clara Mezquita,
que jo no recordava, ella sí, que va ser del grup Prysmian,
va ser també alumna meva, mare meva, quants alumnes.
I per acabar també el Max, que repeteix, el Max Hausmann,
que ve des del grup GRAM.
Aquests seran els experts que després us explicaran les seves experiències,
que suposo que seran inspiradores i molt motivadores.
Per lo menos això esperem, ja sabem que prendre decisions
sobre el futur professional no és una cosa fàcil,
i nosaltres des d'aquesta casa, des de la vostra escola,
és l'escola de tots, ja ho sabeu, volem ajudar-vos,
volem acompanyar-vos amb aquestes taules de debat,
que aquesta és la segona, però que continuarem fent-ne.
Aquests esdeveniments són esdeveniments força familiars,
però ens serveixen molt bé per a que vosaltres
pugueu connectar-vos amb les empreses.
I també aquí els experts, ves a saber,
potser algun dia, o en res, us poden servir de mentors.
I també ells, que estan col·laborant amb la UPC,
ja saben que la UPC és Universitat Tecnològica
referent de tot el sud d'Europa i per tant
saben que aquí trobaran un talent molt ben preparat.
Bé, res més, donar-vos una altra vegada les gràcies,
també a la Ainhoa, que ha organitzat i a la Txus,
que han organitzat juntament amb l 'Àngels,
és la gent que tenim aquí a l'escola,
del club UPC alumni Vilanova o la xarxa UPC alumni Vilanova.
I res, ara ja us deixo que comenci el programa
i espero que sigui profitós, sobretot per a vosaltres,
ja sabeu que ho fem tot o tot per vosaltres.
Per la Judith, no sé, que la Judith ja...
La Judith és ella.
Per tu també, Judith, per tu, però tu ja ens coneixes molt.
Bé, gràcies.
Hola, em sentiu bé? Sí, no? Perfecte, gràcies.
Aleshores, veureu que la taula rodona l'hem estructurat com en dos parts,
una mica perquè els continguts i les seves reflexions...
Marisa, si vols, seu, no t'amoïnis.
Doncs pot anar-hi, diguem, en dos parts.
Una primera part estarà centrada en la part més formativa,
acadèmica, lúdica, la seva estada a la universitat.
Possiblement hi haurà molts punts a contacte
amb el que vosaltres esteu visquent en aquests moments, esperem.
Clar ells ja tenen uns quants anys i ara tampoc no vull dir que sigueu molt
grans,
però tenen experiències acumulades i estàvem compartint amb la Marisa.
En algun cas, en un cas, la Clara.
Tots ells, jo crec que us aportaran una visió diferent
del vostre possible futur professional.
He de canviar de micro?
Em sembla que ho sentim?
Perquè cadascú representa un entorn professional diferent
i són, d'alguna manera, possibles idees
que us han de servir per obrir el vostre ventall de possibilitats.
Només faré una pregunta, no cal que me la contesteu,
però en aquest moment, ja sabeu què us voleu dedicar?
Amb un cap assertiu, ja està bé.
Però fèiem la reflexió mentre esperàvem amb en Marc
i dèiem que el mercat de treball, igual que l'economia, canvia.
I per tant, teniu un llarg camí per endavant.
I el que ara comenceu a fer, potser d 'aquí a un temps, canvia.
Veurem com ho han resolt els quatre ponents
i ens explicaran la seva vida acadèmica i després la professional.
Comencem seguint aquest ordre pel Max?
Doncs Max, quan vulguis.
Cap problema, em sentiu bé?
Hi havia una mica de guió, però no sé si...
Una proposta.
Jo quan vaig acabar aquí a Vilanova, vaig acabar el 2004
i no sabia molt bé què fer.
Vaig fer Ingenieria Tècnica Mecànica i no tenia molt bé la idea.
Però, de fet, després d'aquí, me'n vaig anar 6 mesos a Irlanda
per aprendre l'anglès, perquè era un concepte important
que en algunes entrevistes m'havien demanat i no dominava
i era una parcel·la que necessitava.
En aquest sentit, la Universitat en si, àlgebra, dibuix tècnic,
tot això són eines que et dona la Universitat,
però en el dia a dia, el que et forma és a ser un generalista,
poder participar en diferents moments, situacions, d'una forma
fàcil.
Vosaltres potser no ho veieu com a tal.
Us han estat educant amb unes bases molt tecnològiques
on a un problema se li dona una solució,
a un problema hi ha una metodologia
i amb aquesta metodologia trobes una solució
o si no trobes una solució pots trobar alternatives.
De fet, no te'n dónes compte fins que estàs més lluny
i dius que això ho he fet gràcies al que he après a l'escola,
en aquest cas com a enginyer tècnic.
Aquesta imatge no l'havia preparat jo.
Heu fet un collage aquí que no m'esperava.
Ara sí, ara sí.
Aquí ja és no tant l'escola sinó el meu bagatge professional.
Després us ho explicaré.
Una de les coses que comentava al torn de preguntes,
una mica per allargar,
era, què em vaig quedar durant el meu temps aquí a Vilanova?
i diria que a treballar en equip.
Una de les coses era quedar amb els amics a estudiar
i després poder solucionar les diferents reptes que teníem.
Això en el dia a dia i després en el món professional
és molt important, no treballes com a individu
i treballes com a persona.
Al principi comences a treballar com a individu
en un departament, però en el meu punt de vista
jo ara mateix ja soc cap del departament
i ja tinc 14 persones al meu càrrec
i tot això és gràcies a poder haver una formació
que he rebut a les escoles o a les diferents escoles de la UPC
perquè no només vaig estudiar a Vilanova,
també vaig estudiar a Terrassa.
Una curiositat, Max.
Per què vas decidir carrera, aquesta i aquesta escola?
És una pregunta molt bona.
De fet, jo no era bon estudiant a l 'escola, al Batxillerat,
això ens passava bastants,
i jo, amb qui ho comentava aquí abans,
hi havia cinc minuts de l'escola industrial
a l'escola de Barcelona d'enginyers
i no vaig entrar per nota.
Hi havia diferents opcions per entrar,
Castelldefells en aquell moment s 'havia creat
però no tenia reputació
i Terrassa tampoc era una solució per mi.
Vaig tenir alguns contactes amb un estudi de Vilanova.
Tenia bones referències i vaig estudiar Vilanova.
I mecànica perquè principalment el meu professor de física
del Batxillerat em va encantar.
Vaig ser l'únic de tota l'escola, una escola molt gran,
que em vaig presentar a la sele de mecànica.
Aquesta sí que la vaig passar i em va agradar molt.
De fet...
Algún bon record de la teva estat a l'escola?
La part més lúdica?
Principalment la gent que vaig conèixer aquí,
que amb alguns d'ells encara mantinc contacte
i que ens hem trobat en alguns moments
tan professionals com d'amistat.
A nivell professional m'he trobat amb alguns,
ja siguin com a proveïdors o com a col·laboradors
en diferents projectes.
I alguna cosa que sí que recordo amb més interès
va ser per exemple el projecte final de carrera
que em va donar una oportunitat per treballar
en un món més real.
Vaig escollir un projecte no tan teòric,
sinó més món real.
Ho vaig fer amb el Manuel Moreno,
no sé si algun segur que el coneixeu.
Em va donar aquesta oportunitat de treballar
un projecte amb el CSIC i amb la unitat UTM
d'un tema marí,
un anal·lisi d'un component mecànic
que havia de caure recte.
Vaig estudiar tot el component queia a l'aigua
i va ser molt divertit.
M'ho vaig passar molt bé.
Era un molt bon tutor.
Després parlarem de feina.
Passa el tema a la Clara.
Clara Mezquita, et presentes tu mateixa.
Després et faré alguna pregunta,
però una mínima presentació.
Bona tarda, em dic Clara.
Vaig fer Enginyeria Mecànica,
com el Max i com el Marc.
La vaig fer en aquesta escola.
Després d'Enginyeria Mecànica
vaig quedar amb ganes d'estudiar
i vaig fer Enginyeria en Organització Industrial
a Barcelona, que ara ha passat a Màster.
Estudis, has dit, només?
Les experiències durant l'escola.
En concret ens interessa les de Vilanova, evidentment.
Vas participar en algun grup concret?
No sé si en aquell moment
ja hi havia el de Fórmula Student o de les motos.
Crec que estava començant,
però jo no vaig participar.
Vaig participar quan vaig estar a Barcelona amb el M2M,
el grup d'aventurada,
però va ser a posteriori.
Aquí Vilanova, com més social,
no vaig fer gaire cosa
perquè vaig combinar els estudis amb la feina.
I per tant anaves una mica de bòlit.
Sí, una mica de bòlit.
Bon record?
Sí, molt bon record.
No sé si l'anècdota que has explicat amb la Marisa
val la pena.
No sé si procede.
Jo ho explico, si voleu.
Abans de començar,
estàvem xerrant,
que jo sempre explico una anècdota als meus amics,
que el primer examen que vaig tenir aquí va ser un de mates
amb la Marisa.
Jo em marejo molt amb els fulls quadriculats.
Aquí són quadriculats els fulls.
Vaig fer un examen,
potser de dues hores o així,
i jo havia de sortir corrents a treballar al Decathlon,
segur que coneixeu l'empresa.
Vaig sortir corrents
i quan plego cap a les 10 de la nit,
quan arribo a casa,
m'endreço tots els apunts
i em trobo un full d'examen,
per davant i per darrere,
que me l'havia endut, tot omplert amb el meu DNI.
Jo en aquell moment volia morir,
perquè era la fase selectiva,
la fase prèvia,
que si no aproves un mínim d'assignatures vas al carrer,
i jo tenia un full d'examen.
Com pot ser?
No vaig veure ni quin exercici era,
el vaig escanejar per davant i per darrera,
i li envio total,
i no me'l tindrà en compte,
si no l'envio,
i el vaig enviar, el dia següent,
em va dir que sí que me'l tenia en compte,
i vaig treure un cinc amb u,
que si no l'arribo a enviar,
s'hagués quedat suspesa aquesta assignatura,
així com anècdota.
I altres anècdotes,
potser més aviat,
quan vam fer el treball aquí de carrera,
que vam fer material per la UPC,
també m'ho vaig passar bé
i vaig aprendre molt,
sí, vam fer
amb estructures,
amb la profe... no sé si encara està la Marta Musté,
jo crec que sí que està
al departament d'estructures,
i llavors vam fer
uns pòrtics,
uns fixes i uns altres articulats,
no sé si se'm sent bé?
i llavors me'n recordo
que vam posar totes les galgues
extensiómètriques,
vam preparar tots els pòrtics,
vam enviar a soldar,
vam contactar amb diferents proveïdors,
vam fer tot,
i les pràctiques per als alumnes,
que no sé si hi ha algun mecànic,
heu fet alguna pràctica de pòrtics?
Sí?
Us fa servir?
Vale, mira que bé.
Vam fer això,
va ser una experiència molt xula
perquè vam haver de contactar
amb un proveïdor que fes la estructura,
amb un altre pel tema de les galgues,
i llavors vam preparar tota la documentació
per a uns alumnes,
s'havia de fer una mica dinàmic
i atractiu, perquè al final era tot teòric,
les matrius aquelles gegants,
s'explica la calculadora,
que jo me'n recordo de la meva època,
només comprava la calculadora per fer la matriu aquella
tan gegant, perquè si no no hi havia manera,
així com anècdotes,
aquestes dues,
i encara tinc amics d'aquella època,
em va anar molt bé,
i estic d'acord també amb el tema
de treballar en equip,
al final en una empresa no estàs sol,
et tocarà treballar amb equip,
amb el vago de turno,
amb el que penca molt,
el que sempre es discuteix,
o el que sempre vol fer les coses
a la seva manera,
això per mi va ser un aprenentatge,
perquè veus diferents rols,
que després,
que ens agradi o no,
es repliquen a la vida real,
us passarà,
i el vago o la vaga,
està a la feina també,
et tocarà lidiar amb ells,
així com anècdotes,
em quedaria amb aquestes.
Saltem l'Adrià,
respectant l'ordre,
i així et passo a tu la paraula final.
Comencem per aquí
Com ho vulgueu, eh?
No, no, no.
Val, a veure sobre els meus estudis?
La pregunta?
Jo vaig començar els meus estudis
per dir-ho d'alguna forma,
la carrera professional,
jo crec que no la vaig començar aquí,
a la universitat,
jo crec que la vaig començar al sortir de l'ESO,
ja que vaig fer un grau mig,
i de grau mig vaig fer un curs pont,
és un grau superior,
són 5 anys de trajectòria
abans d'entrar a la universitat,
on ja em vaig dedicar a informàtica,
principalment.
Em passava una mica com ells,
Batxillerat, tal,
jo a l'ESO també... dius ufff!
Hi ha algunes coses que... i em van recomanar
que anés cap a cicles.
Jo crec que vaig fer una bona decisió,
en aquell moment.
Durant la vida la gent canvia molt,
i sobretot quan estem en època estudiantil,
doncs també.
No som els mateixos quan comencem la carrera
que quan acabem,
i no som els mateixos quan comencem batxillerat
que quan acabem, és una mica el mateix.
I aquests 5 anys em van ajudar
a centrar-me i veure les coses d'una altra forma.
Vaig començar la carrera,
recapitulant una mica les preguntes d'abans.
Com dir-ho?
Primer perquè tenia interès,
després perquè potser no sabia ben bé què fer.
Llavors,
va ser això que vaig dir.
Què fas? On vas?
Em vaig perdre les portes obertes,
va ser una decepció.
Me'n vaig enterar perquè justament
una persona amb qui feia cicles formatius,
que és la Judit,
hi va anar i el meu professor em va dir
que avui no estan aquests alumnes
perquè han anat a les portes obertes de la universitat.
Vaig dir que quin remei.
Ja aniré quan siguin un altre cop.
Vaig presentar la meva sol·licitud d'accés
l'últim dia que es podia fer
que vaig indicar la presencialment a Barcelona
amb el paper.
Hi havia una cua de mil dimonis.
Us ho prometo.
Si ho podeu fer online és meravellós.
Hi havia com dues hores de cua.
Vull dir...
I d'aquí a la carrera,
què m'emporto?
M'emporto, primer, aprendre a aprendre.
Que es diu fàcil,
però no és gens fàcil.
Aprendre a llegir, sobretot.
Allò de fer lectures en diagonal
en un examen
i deixar-te alguna cosa...
Fa molt de mal.
I no sé.
Per la meva part,
segueixo estudiant.
Ara mateix estic fent un màster
a URV
tal com has presentat
de ciberseguretat i intel·ligència artificial.
I de mentres,
encara estem muntats
en alguns projectes d'aquí,
de la universitat... tecnològics.
Cap problema.
I ja està.
No hi ha gaire més.
Evidentment, ells tenen moltes més coses a dir que jo.
Després, repassarem més coses.
Em sentiu bé?
Jo em quedo amb la teva frase.
Has dit aprendre a aprendre?
Aprendre a llegir.
Jo ja tinc uns quants anys més que tu
i us puc dir que heu d'aprendre a escriure.
Sense faltes.
No conec, us ho prometo,
no conec cap màxim directiu
o directiva
d'una empresa petita, mitjana o gran.
No conec cap
que no se sapigui expressar
parlant i per escrit.
Rebre un correu electrònic
del teu jefe suprem
on vegis que aquella persona
no se sapigui expressar
o no sapigui donar el missatge
equilibrat,
que no et sentis ferit,
que entenguis el que vol aquella persona,
és molt complicat.
Això ho dic per a les persones
que tinguin interès en dirigir equips.
Si algú de vosaltres
és molt científic o científica
i el que vol és dirigir-se
a la docència o a la investigació,
potser això no té tanta importància,
tot i que a la investigació
també heu d'explicar el que heu investigat.
Però quan ho has dit
deixa'm agafar-li,
perquè jo us volia
fer una pregunta.
Vosaltres esteu aquí
i nosaltres podem explicar la nostra vida,
però la gran pregunta que jo em faig és
i permeteu-me que ho faci
de manera institucional,
per què has vingut?
Què t'ha interessat d'estar aquí?
Per tant, jo el que interpreto és que
en el moment que vam decidir
per què estudiar la UPC
ens ha passat una mica que van tots igual.
Ara vaig fer un grau i al final
tots hem anat a petar aquí
i entenc que cadascú de vosaltres
també té la seva història.
Entenc que no hi ha ningú aquí entre vosaltres
que estigui a punt de decidir si entrar aquí o no.
Per tant,
jo m'ho saltaria.
Jo crec que és important
que us emporteu la lectura nostra
de quan vam estar aquí.
Jo he contat molt poques coses.
He contat molt poques coses.
Per mi l'important
és que intenteu analitzar-los
a vosaltres mateixos.
Això us passarà quan aneu a buscar feina
o quan porteu deu anys treballant
i voleu canviar d'empresa.
És en aquell moment que has de fer la lectura
de què he fet fins ara.
Això no us està passant, però us passarà.
Per tant, el que us recomano
és que intenteu seguir l'instint.
L'instint què és l'instint?
Al final, tots els nens,
jo ara ja tinc crios una mica més grans,
tinc una nena de 17 anys
i feia completament coses diferents
del nen que ara en té 15.
El nen em dibuixava màquines i robots
i la nena no dibuixava màquines i robots,
dibuixava altres coses.
Al final, ara que ja tenen 17 i 15 anys,
m'adono que allò que jo havia viscut
quan érem petits és que
la cabra tira el monte.
Heu de veure quin és el monte
que quan passeu per costat
realment us crida.
I això és una cosa que jo crec
que sense donar-vos en compte
l'instint us va guiant.
Jo penso que no cal que us ho digui.
D'aquí us n'emportareu les amistats
i les relacions personals.
D'aquí us n'emportareu
i això és importantíssim aquí a Vilanova.
Aquí podeu anar a veure la directora
i explicar que teniu un problema.
Dubto molt que al Campus Nord això ho pugueu fer.
Per tant, poseu-ho amb valor
i aprofiteu-vos-en.
Aquí no sou un número
i és el bonic que té aquesta facultat.
Aquí coneixem el Jaume
que ens treia les castanyes del foc
i quan vaig fer un Erasmus
i a dos mil quilòmetres de distància
haver de convalidar assignatures
i haver de convalidar no sé què
i haver de presentar documents i tal
quan jo em volia quedar allà
perquè havia aconseguit una feina
doncs si no arriba a haver aquí
un equip de persones involucratíssimes
això no hagués funcionat.
Dubto molt que jo al Campos Nord
hagués tingut l'acompanyament que vaig tenir
que jo trucava directament
a la persona que m'havia de picar els papers.
Per tant, experiències aquí
això sou super propers
no a tot arreu, això succeeix.
I finalment, com a última reflexió
és la meva experiència de vida.
Al final us podeu equivocar de rumb.
És a dir, us podeu equivocar de muntanya.
La cabra es pot equivocar de muntanya.
Però el que us dic
amb tot el cor a la mà
és que l'esforç
al final trigarà més o menys
però l'esforç té premi
i sembla l'"abuelo Cebolleta"
quan us explico això
però l'esforç té premi.
Si mireu enrere, vosaltres ja teniu un premi
que és que esteu aquí
i com ho heu pogut veure
a no tothom li ha sigut senzill arribar aquí
i hi ha molta gent que es queda pel camí.
Aquest dia és el primer èxit que teniu.
Si treballeu fort
us treureu els estudis
i no us en donareu compte
però ja tindreu una cosa a la butxaca
i això, encara que no en siguem conscients avui,
és un bucle que es va repetint al llarg de la vida.
I això és així.
En Max és cap de departament
perquè t'ho han regalat.
T'ho han regalat, no?
La Clara és responsable
d'operacions
o responsable de processos
amb una fàbrica molt important de Vilanova
i també t'ho han regalat, no?
Hem vist persones que estan treballant al Decathlon,
hem vist persones que estan aquí,
hem vist persones que estan allà,
tots, més o menys, és una tònica
que hem seguit a la nostra vida.
Ningú us regalarà res
però si us ho mereixeu
us asseguro que ho aconseguireu.
No us vull fer ara un speech motivacional
però jo és l'experiència que tinc
i el nivell que ja estem ara
entre els 40 i 50 anys
les persones que estan
resolent els problemes importants
són persones que han treballat fort
a l'empresa
i estic segur que a la Marisa
amb les hores que dedica
i tot el desgast que porta a tot això
tampoc ningú li ha regalat
ser directora d'aquesta escola.
Per tant, el missatge seria aquest.
El treball al final
trigarà més o menys però us donarà resultat.
No sé si m'he rotllat molt.
M'ha agradat que si jo
quan han comentat
que he de treballar, que he d 'aprendre,
que he d'escriure,
en el lloc on fèiem un parlant
...
Perdoni, per si vols parlar.
Però el tema de les competències és clau
per al vostre desenvolupament professional.
I és cert que en aquesta escola
aquí tothom coneix la gent
per els noms i els cognoms.
Perquè ella ha dit
ui, si jo me'n recordo de tu
és veritat que et vaig tenir
i potser en primera instància no,
però és que jo que porto molts anys col·laborant
jo crec que aquí tothom també sap el meu nom
i soc externa, soc de, diguem, del Campus Nord.
Vull dir que l'avantatge
de ser un centre petit, de ser familiar
i de tenir cura de les persones
crec que és molt important.
Aleshores, abans d'entrar
en matèria ja amb el tema
de la feina que esteu fent,
jo us volia preguntar a tots.
Quan vau acabar la carrera
quin objectiu professional
teníeu al cap?
I us imaginàveu arribar
on esteu ara?
Després ja m'explicareu si voleu anar més enllà,
vull dir altres perspectives,
tu potser estàs començant encara,
no t'ho tindrem en compte,
però d'alguna manera aquesta evolució,
jo recordo la Clara, la conec de fa molt de temps
i recordo les seves cuites de buscar
feina de canviada a l'empresa anterior,
ai que no me convence,
i entenc que a tots vosaltres
us ha passat en primera instància.
Sortida de la carrera,
què pensàveu que faríeu?
I ara on esteu?
És el que esperàveu?
Voleu arribar més enllà?
No us escolta ningú de l'empresa
Raquel, tu tanca...
No sé, una mica aquesta evolució.
Si vols parlo,
per ordre que hem parlat abans.
No, jo no.
Jo no...
Primer, no sabia on anava
i segon,
tampoc sabia on arribaria
o arribaria a lo d'avui,
al que estic fent ara.
De fet, jo crec que dels tres casos,
o dels quatre casos,
són molt peculiars
i tots són molt diferents.
Potser estic una mica al que jo he fet,
perquè entengueu.
Un quan surt d'aquí,
normalment penses més en un perfil tècnic
i pots acabar amb operacions
o pots acabar
amb una direcció diferent
o una companya d'aigües
i docència o temes de...
el que està fent Adrià,
que és més...
Investigació.
També té una relació perquè aquesta escola
també s'ha dedicat molt al tema d'investigació
i llavors pot ser un dels puntals.
En el meu cas,
jo sí que vaig fer...
A principi vaig entrar
en una enginyeria andalusa,
al concepte que tu comentaves.
Jo vaig estudiar
enginyeria tècnica aquí,
després me'n vaig anar sis mesos a Irlanda,
després vaig fer superiors a Terrassa
i després vaig fer
l'Erasmus a Mèxic,
a Guadalajara.
Vaig obrir la destinació que no estava oberta
i vaig fer allà
el projecte final de carrera.
Allà va ser un passeig, però al final
em vaig quedar que l'experiència...
I vaig aconseguir feina allà,
a Mèxic, vaig quedar 3 anys
amb una enginyeria espanyola
i jo crec que...
Jo anava fent.
Com deies tu,
et vas trobant,
vas buscant un camí, però te'l vas trobant.
Moltes vegades dius que has de treballar a Google.
Ostres...
Quin és el camí que has de fer
per arribar a Google?
Moltes vegades la feina et troba.
Tu vols treballar en un lloc,
però al final no arribes allà.
Ves adequant, has d'anar pensant.
Com enginyers ho sou,
sou estratègics.
Heu de fer ara faré això, després faré allò altre,
ara cap aquí, ara cap allà.
De fet, com us comentava jo a Mèxic,
vaig fer de project manager,
3 anys, m'ho vaig passar molt bé,
vaig aprendre molt.
Per exemple, anar-te'n a l'estranger
i en aquest cas a l'Amèrica Llatina
pots participar en projectes molt grans.
Em vaig posar en un projecte
que era la construcció d'una presa.
La més gran d'Amèrica Llatina.
Això aquí a l'Europa ja està tot fet.
O participar en un projecte de quin canal
projectes com Tipo AN
per a aeroports del Pacífic.
Arreglar totes les pistes dels aeroports,
les torres de comunicació,
projectes de l'Amèrica Llatina que no t'acabes.
Si tens ganes de fer algo gros,
vés a algun lloc o tercer món
o a l'Amèrica Llatina
i allà podràs palpar coses diferents,
formes de fer diferents.
Desgraciadament, a una Amèrica Llatina
es pensen que el que ve de fora és fantàstic.
No valoren el producte que tenen allà.
Es pensaven que jo seria fantàstic
i jo seria, com qualsevol mexicà,
perfecte, totalment òptim.
O sigui, no era diferent.
Però sí que és veritat que arribar allà
amb una enginyeria aquí
em va donar la possibilitat
que molt ràpidament ja vaig tenir un equip.
Jo, en 25 anys,
portava cinc enginyers de camins de Mèxic
i els supervisava.
A més, supervisàvem projectistes industrials
coses que jo havia après aquí a la carrera.
O sigui, em va anar l'oportunitat.
Llavors, empalmant per no allargar-me,
jo vaig fer un gir a la meva carrera.
Vaig veient fotos que aquí darrere que van canviant.
Allà dalt, per exemple, veieu els Bobcats?
Això era el projecte de la presa
i veieu jo i la roda.
O sigui, uns projectes així,
això a Espanya no ho veus,
maquines com aquestes.
Potser a Estats Units, però aquí no.
Ja us explicaré després.
El tema és que jo vaig fer un canvi
perquè vaig tornar a Mèxic en el 2011
i aquí estava en plena crisi.
Vaig haver de reorientar-me
i vaig acabar amb ventes.
El 2008.
Jo vaig arribar aquí al 2010
i aquí la majoria de les opcions
era tornar-me'n a l'Amèrica Llatina.
Tu tens experiència a l'Amèrica Llatina,
tens coneixement, tens contactes,
doncs torna allí i jo em volia quedar.
Vaig haver de reorientar-me
i vaig acabar fent ventes,
en aquest cas ventes tècniques.
És un requisit que he tingut tota la meva vida.
Si has de vendre alguna cosa,
que sigui tècnic.
Tants anys dedicant-me a estudiar
que tingui una relació.
Com deies, el Marc ho deia,
a vegades t'equivoques i pots fer el canvi.
En aquest cas vaig provar de ser product manager,
de treballar més amb producte
per preparar el meu coneixement tècnic
i em vaig equivocar i vaig tirar enrere.
No hi ha cap problema.
La vida és molt llarga.
Des que vaig acabar aquí, va ser el 2004,
i ara som al 2024, fa 20 anys.
Hi ha molts moments d'aprendre,
error, tirar endavant i enrere.
A nivell de canvi de sectors,
n'he fet molts.
M'he fet químic.
He estat en tema de fluïts a nivell mecànic.
He estat en tema elèctric, electrònic
i ara estic en un tema de resistència de materials.
El primer dia que vaig entrar a l'empresa
no sabia ni què era resistència de materials.
M'agradava més el projecte que no el producte
i quan em van ensenyar el producte em vaig dir
que això són cel·lules de càrrega.
Van venir els records, els que són mecànics,
els diagrames de ferro i carboni,
totes aquelles coses que vas allà
i dius que això no em serviria per res.
Després d'un temps, aquí estic.
No sé si la pregunta, després continuem.
La meva època que vaig començar
a estar en contacte amb feines més tècniques
va ser a pràctiques com a becària, a Prysmian.
Vaig començar al Departament de Prevenció i Medi Ambient.
Em va contractar la Raquel.
Ja ho diem tot.
I me'n recordo que estava acabant el projecte aquí a la UPC
i mentre l'acabava feia les pràctiques.
Vaig estar una anyet allà, que em va anar molt bé
perquè vaig conèixer el món industrial.
A mi m'agraden molt les màquines,
veure com funcionen, com treballen, m'agrada molt aquell entorn.
Llavors vaig presentar projecte
i just l'any següent començava la UPC a Barcelona
a fer organització industrial.
Clar, què em passava?
El matí estava a Prysmian
i per la tarda anava a Barcelona a estudiar.
Va ser molt dur i al final vaig decidir
buscar una altra feina a Barcelona.
Vaig deixar Prysmian.
Recordo que vaig plorar com una magdalena
perquè estava molt a gust, però era impossible.
Era impossible combinar-ho.
I clar, a la UPC Diagonal no és la de Vilanova, evidentment.
Va ser molt dur el primer any, molt, molt, molt dur.
I a més tenia un altre problema afegit
que era que es convertia en màster.
No podia suspendre perquè m'estava enganxant al màster
i em canviaven tota la titulació i tot el pla
i a mi m'interessava acabar.
Vaig trobar feina a Barcelona, també com a becària
perquè també vaig enganxar la crisi del 2011.
O te n'anaves a fora o treballaves de pràctiques
en alguna empresa o no hi havia res.
Jo me'n recordo que també vaig fer un grau superior
de producció per mecanitzat i el meu superplan de vida
era treballar d'allò mentre em treia la carrera.
Llavors, tots els plans, adeu.
A doblegar polars al Decathlon
mentre et treus la carrera, és el que hi havia.
Va ser una època dura però vaig aprendre moltes coses,
sobretot el tractament client, que sembla una cosa fàcil,
però aguantar segons quins, uf.
I encara que fos un fracàs per mi, vaig aprendre molt.
O sigui, també mentalitzeu-vos d'això,
que tot suma i són experiències i de tot s'aprèn.
Després, vaig trobar feina a Barcelona,
vaig estar a l'Àrea Metropolitana a Barcelona,
vaig estar un total de quatre anys,
vaig estar a qualitat i vaig aprendre molt,
sobretot el tema de tots els processos que tenia allà
l'administració pública, però tot era molt,
des del meu punt de vista, molt burocràtic.
Tot estava molt bé, estaven implementant les ISOs
i m'agradava molt, però necessitava una mica més
de contacte industrial.
Vaig continuar estudiant, vaig fer un màster de qualitat,
prevenció, medi ambient i responsabilitat social corporativa,
perquè ja tenia com un rodatge en aquests temes
i em volia especialitzar en això.
A més, me'n recordaré sempre.
Era una època que tothom de Barcelona, jo estava vivint allà,
havia marxat, un era de Manresa, l'altre de no sé on,
l'altre de Tarragona i estàvem tots allà
a Barcelona vivint, però cadascú, al final,
marxava on és.
Jo estava preparant-me per fer el treball
fi de màster i dic que és que jo què faig aquí?
No tinc ningú a Barcelona.
Tinc moltes ganes, me'n recordo que li explicava l'Àngels,
dic, és que jo he de tornar a Vilanova,
dic que és que tinc tota la família, els amics,
està tothom allà.
I va, filtro l'interior.
Me'n recordaré sempre, filtro i fico Vilanova.
La primera opció que em va sortir
va ser Prysmian, quality plan manager.
Dic, esto es mío, allá que voy.
I me'n recordo i vaig dir,
jo he de tornar a Vilanova i he d'aconseguir allò com sigui.
És que he de tornar.
I me'n recordo que em van fer tot el procés de selecció,
que estava la Raquel, hi havia més en aquella època
uns altres directors.
I que és que ara ser meu, aquest càrrec,
i al final vaig tornar.
Vaig deixar Barcelona, tot el que tenia allà.
Me'n recordo que en aquella època jugava molt a vòlei.
Encara anava i tornava.
Va ser una època guai, que tinc molt bon record.
I llavors vaig començar a Prysmian,
com a responsable de qualitat,
per les dues plantes que tenen.
Nosaltres fem cables, no sé si ho coneixeu gaire.
Fem fibra òptica i també farem cable d'energia,
des de Baixa Tensió fins a Alta Tensió,
de tot tipus de cables.
En aquella època, me'n recordo que jo tenia ganes
també de fer una experiència a fora,
però les circumstàncies no es donaven.
I me'n recordo que col·laboràvem molt
amb projectes de cables submarí.
Instalàvem molins eòlics a alta mar
i hi havia molta demanda de cables d'aquest tipus.
Llavors eren empreses de fora
i tot l'entorn,
tots els projectes en anglès,
venien, feien el seguiment del procés de fabricació
amb els inspectors,
et vigilaven com ho fèiem,
des que arribaven les matèries primeres
volien estar des del principi.
I tu feies el seguiment,
explicaves aquest coure ve d'aquest proveïdor,
amb aquest batch number,
el primer procés de fabricació és un trefilat,
li havies d'explicar,
el que es feia a la teva fàbrica
amb un altre idioma,
amb unes persones que no tenien ni idea de com fer un cable.
Va ser una molt bona època.
Després va continuar el negoci de renovables
i va créixer tant
que nosaltres també vam créixer
i vam muntar un departament
que va tenir com un boom
una planta de renovables.
Me'n recordo que em van assignar a mi aquest projecte
i en un temps rècord,
en el que antigament era un magatzem
que estava ple de bobines,
havia de muntar una planta de confecció de latiguillos,
que és un tros de cable tallat a la mesura que el client vol,
amb un planol que et dona,
amb uns connectors d'una marca que ell vol,
havíem de fer una prova elèctrica,
havia de muntar també un laboratori elèctric
que dius una gàbia de Faraday i ara què faig?
Això com ho agafo.
Me'n recordo en un temps rècord,
perquè ja havia entrat el projecte,
ja està venut i ho has de fer, sí o sí.
Me'n recordo que vaig tocar una mica de tot.
Des de l'AutoCAD que el tenia rovellat,
tot el tema de la gàbia de Faraday
i que dius, i ara jo amb qui contacto?
És que no és una cosa molt tancada.
Et vas fent una mica expert, deixes moltes hores,
però després és molt gratificant
perquè a la planta aquesta treballa molta gent
i s'ha format des del principi.
Molt contenta amb aquesta experiència.
Aquest projecte ja va rodat
i ara des de fa un any i mig
estic a processos.
Soc la responsable de l'enginyeria de processos d'aquí a Vilanova
i el que fem bàsicament és la millora del procés productiu
en diferents línies.
Tenim màquines molt antigues i una inversió en una màquina
no és una cosa que dius, "va, me pido esta por Amazon" i
m'arriba el dia següent, no és una cosa,
és una inversió que implica que tota la companyia
estigui d'acord en invertir en aquella màquina,
deixar uns recursos.
Algunes màquines sí que són noves, però hi ha moltes que s'han
d'adaptar.
S'han d'adaptar al nou reglament, a tot,
a la realitat.
Ara el que estic més implicada és amb això,
en l'adaptació de la maquinària,
millora del procés productiu i tot el que sigui una millora
o interconnexió de línies noves o nous processos
doncs ho portem des del nostre departament.
Nosaltres som un total de quatre persones al nostre departament,
i a més tenim un becari que està aquí a la UPC
Fa poc va marxar la becària que teníem, la Cristina,
i ara ha vingut un altre becari,
potser dintre d'uns anys torna un dels dos,
com em va passar a mi.
Gràcies, Clara.
Detecto de moment dues persones satisfetes
amb la seva evolució.
Fent voltes però arribant.
Marc, et toca a tu. De quan va sortir,
jo ja sé que portes una mica més d 'experiència,
fins a la situació actual,
evolució i què li trobes?
En el teu cas parlem d'un sector públic,
o de servei públic, és un valor diferent
a una empresa industrial. Explica'ns.
Et voldria resoldre la primera pregunta que has fet.
Sabíeu l'objectiu on arribaríeu?
Jo quan estava a la situació on esteu vosaltres
no tenia ni idea d'on volia anar.
Jo només sabia que m'agradaven els cotxes,
perquè a la revista m'encantaven els cotxes.
Vulguis o no, al final tot això va anar desencadenant cap aquí.
Quan ja tenia bastant clar on volia anar,
va ser, i ho recordo perfectament,
en el moment d'escollir l'Erasmus.
Jo crec que ho vaig dir l'any passat, ho torno a repetir.
Per mi, un enginyer que es queda al lloc on t'has estat sempre,
es perd moltes coses.
L'oportunitat que teniu vosaltres que ja normalitzeu
de tenir un Erasmus va ser una novetat molt important,
o menys per mi, tot i que ja feia anys que corria una miqueta,
però és una cosa que us canviarà la vida.
Deixeu-vos de nòvios, de nòvies, de papes, de mames,
i proveu, proveu, al final són 4 mesos.
A mi em va canviar la vida.
A dia d'avui encara experimento coses gràcies a aquell Erasmus.
I us ho prometo, no estic exagerant.
A dia d'avui tinc amics alemanys, hongaresos
he anat a casaments, he anat a naixements,
per tot el món gràcies a aquella experiència.
I això és un fet i qualsevol que hagi experimentat un Erasmus
us dirà el mateix.
Com a missatges, si us voleu emportar algun d'aquí, del Marc,
és que no acabeu la vostra formació sense fer un Erasmus.
Aquí a Espanya s'està molt bé, però quan trepitgeu Europa,
a Amèrica o a Àsia, veureu que aquí està molt bé
perquè es menja bé, fa sol i més o menys tenim bones condicions.
Però com a enginyers o enginyeres, us recomano que feu aquest pas.
Jo la meva experiència la farem molt ràpida,
però un segon consell que us donaré,
que ja us ho he dit abans, és que us guieu per l'instint.
La Clara m'ha encantat quan ha dit abans
que quan va veure la plaça de Prysmian va saber que allò per ella.
I estic segur que tu quan vas veure la Clara ell dia de l'entrevista
vas percebre que aquella plaça era per ella.
Jo estic molt acostumat a fer entrevistes de treball i això es
percep.
No em facis dir per què, però quan veus una persona que realment
a aquella plaça la vol, ho perceps tu que estàs a l'altra banda.
I quan vosaltres vulgueu a aquella plaça aniríeu amb el director
de recursos humans o qui sigui i realment tindreu aquella sensació
de dir, ostres, hi ha algo, no?
Perdoneu, eh? Se sent bé? No ha explotat?
Les dues coses, Erasmus i que us guieu per l'instint.
Jo us explicaré una miqueta la meva trajectòria professional.
Quan vaig acabar els estudis vaig fer un Erasmus
i va ser en aquell moment, com us he dit, vaig triar Alemanya,
vaig triar Stuttgart. Per què? Perquè hi havia alguna cosa
que ja em deia que el Marc i els cotxes, i els cotxes i el Marc tenien alguna cosa a fer.
Vaig arribar a Alemanya i a més em vaig apuntar un laboratori de robots.
I per què? Doncs instint, així de clar.
Robots, aquí a Vilanova tenim un robotet així,
un braç mecànic de 6 eixos o de 4 eixos
i a Alemanya tenia vuit robots industrials de 6 eixos
amb un set eix de desplaçament, era un altre planeta.
Tinc l'oportunitat, com us he explicat abans,
de fer pràctiques o trobar una feina.
Com us deia, a Europa les condicions laborals,
per molt que aquí estiguem bé, són molt millors que aquí.
Allà pots fer un doctorat i viure i ser pare de família,
estudiant un doctorat, moltes coses que aquí no podem fer.
Jo vaig arribar allà i vaig tenir la possibilitat d'entrar
en una empresa d'automatització industrial, no com a becari,
sinó amb un contracte.
Vaig estar allà fent de projectista,
tot vinculat amb el tema de l'automatització,
amb el tema dels robots, concretament era una màquina
que els perfils d'alumini de les finestres,
tot el que és els ferratges perimetrals,
perquè quan tanques la porta es tanqui tot el mecanisme,
allò ho feia un robot.
Quan a Alemanya el 20% de la industrialització
estava ja robotitzada, aquí a Espanya potser estàvem al 2%
i el 2% tot era automoció: SEAT, Volkswagen, Pamplona, etc.
Arriba un moment que ens trobem en una situació
que tens ganes de tornar.
La meva dona d'ara ja era la meva parella en aquells moments.
Per tant, arriba un moment que s'ha d'acabar el cicle,
tornes aquí i tornes a la crua realitat.
Tu véns amb unes expectatives de dir ingeniero, con el inglés, con el alemán
arribaré aquí a Espanya i em posaran una alfombra roja
i entraré quasi flotanto.
Us imagineu la hòstia? No us ho imagineu perquè ha de ser pitjor.
Jo vaig entrar amb una empresa de Badalona,
vivint a Vilanova, una empresa de Badalona,
els vaig dir que venia aquí perquè estic cansat de viatjar
i als 15 dies estava agafant un avió Mercedes-Vitoria.
En principi només pujava i baixava.
El resultat va ser 4 anys agafant un avió un dilluns
i 4 anys agafant un avió un divendres.
Va valdre la pena? Per què ho vas fer?
Perquè hi ha algo que et diu que no t'estàs equivocant.
Hi ha algo que et diu que aquest camí difícil que estàs agafant
al final trauràs un rendiment.
És el que es deia abans, que el treball al final té un resultat.
En el meu cas va haver-hi la pena i estic segur que el màxim,
el viatge als Estats Units, a Mèxic, l'estada a Barcelona,
totes aquestes coses són difícils, són dures,
però t'acaben donant un resultat.
T'acaben donant un bagatge i una experiència per prendre decisions.
Després de 5 anys al sector de l'automoció,
ja tens una edat, tens una estabilitat emocional
i veus que la teva vida no és estable.
Tens un projecte Mercedes, tens un projecte a Pamplona, tens un projecte aÁustria, tens un projecte a SEAT
i vas veient una miqueta com es configura el teu entorn.
El teu entorn és de gent, persones que es dediquen a aquest sector
i aquest sector vas al millor postor.
La SEAT treu un model nou i tots cap a la SEAT al model nou.
Això va arribar al final del seu trajecte.
En aquell moment tenia la sensació, tornem a la paraula instint,
que allò no era el que jo volia.
I vaig tenir la potra, com va tenir ella,
que un dijous la meva dona em va portar un paper
i em va dir que a companyia d'aigües de Vilanova
busquen un cap de departament de projectes i obres.
Jo portava projectes de 30 i escaig milions d'euros
amb 100 i escaig persones per sota meu.
I aquí m'oferien un lloc de cap de departament
amb un departament molt petitet, en una empresa local,
en una petita empresa.
Vaig tenir la sensació que no m'equivocava
perquè tenia clar que de project manager
estaria tota la vida donant voltes per tot el món.
Igual que els que es dediquen a fer obres civil,
tenen una formació brutal, uns coneixements brutals,
però la feina no te la porten a casa.
Vas a fer ponts i preses arreu del món.
I en aquell moment em vaig presentar amb aquelles proves.
Era una empresa pública, per tant, igual que jo n'hi havia 100,
i vam tenir la sort de quedar segon
i que al primer no li van interessar les condicions.
Eren unes condicions molt pitjors de les que jo portava,
com et podria imaginar a nivell econòmic,
però entenia que a mi em podia compensar.
I ho fas de manera natural.
Són decisions que les prens perquè veus que aquella porta s'ha tancat
i s'ha d'obrir una altra i l'obres com sigui.
Aquella porta s'ha d'obrir.
Al final ja ha sigut una evolució natural.
Com deieu, et vas formant, vas veient,
però al final les teves aptituds de quan ets peque
o de quan jugues al pati o a futbol,
el teu tarannà és el tarannà que al final al llarg de la vida
també es va demostrant.
Els companys que tingueu de facultat, a dia d'avui,
que siguin més retraguts, que no comparteixin els apunts,
aquests comportaments es repeteixen.
I aquells amics que aneu a estudiar junts o juntes
i prepareu els exàmens,
són aquells que després a la vida laboral sabreu treballar en equip.
Perquè a LinkedIn queda molt bé posar els posts.
Queda fantàstic.
Jo he conegut jefes molt cabrons.
I posen uns posts a LinkedIn fantàstics.
Totes les empreses són fantàstiques.
Tots tenim un ratios del treballador que està content, fantàstic.
Però la vida no te la demana.
I bé, jo ja simplement aquí veig les fotos
amb les vàlvules d'aigua i tal
i us vull explicar una miqueta l'última.
Jo no m'allargo més perquè m'estic allargant una mica de massa.
El gran repte que hem tingut els últims tres anys.
La gran sequera que estem patint.
Si no estàvem tranquils,
a la companyia d'aigua de Vilanova i de Geltrú
i a totes les companyies d'aigua de tot Catalunya,
no estàvem tranquils que ara tenim una sequera galopant.
Que per sort, tots i cadascun de vosaltres,
ni us en entereu.
No, no us en entereu.
No us en entereu perquè feu així i va.
Us asseguro que hem estat així de tenir restriccions.
I tenir restriccions amb una mole de 5 milions d'habitants a Barcelona
no és pecata minuta.
I hem estat així.
I hem estat així i no hem baixat més gràcies a que hi ha uns enginyers
de l'ACA que els critiquen molt,
però se'ls ha acudit a agafar aigua de les depuradores del Terciari
i a bombar-la 20 km amunt del Llobregat
i aquesta aigua després 20 km avall amb uns pous profunds
l'hem tornat a captar i l'hem pogut potabilitzar.
Tant senzill com això.
I això ha salvat les restriccions.
Els famosos barcos amb aigua potable
que havien de venir pel Mediterrani,
cosa que a mi m'hagués agradat veure.
Una vegada més, tenim un enginyer o una enginyera
a darrere d'un gran problema amb una gran solució.
D'acord?
Per tant, jo me rindo a les enginyers de les ingenieres.
Per desgràcia, no ens sabem vendre.
Heu d'aprendre a vendre'ls.
No, no, no.
Penso que és una bona reflexió final.
Que serveix per moltes professions,
però que és veritat que els enginyers d'enginyeres
resolen, és de l'origen de la paraula enginyeria.
Crear enginys per resoldre problemes.
Doncs ara ha tocat el que m'he perdut, Adrià.
Vaig donant voltes a les pàgines.
Explica'ns una miqueta.
Estàs sortint, no?
Sí, sí, estic sortint, per dir-ho d'alguna manera.
Primer, una petita pregunta.
Quants d'aquí sou de Vilanova?
Algú em podria aixecar la mà?
Si hi ha algú, si no, no passa res.
No?
És que abans m'ha tocat per tu, d'alguna manera,
fer la pregunta de coneixeu Prysmian?
Alguns heu dit que sí, com a tal.
Si per algun cas heu dit que sí o que sí, busqueu internet.
Busqueu el que és Prysmian.
Ara, perdoneu si m'equivoco.
Antiga Pirelli.
Busqueu on estava l'antiga Pirelli a Vilanova i la Geltrú.
I veureu l'important que són aquestes empreses.
La del Max, em sembla que està a l'Hospitalet, pot ser?
Aquí no hi entro tant, no hi ha tanta història,
però tant la companyia d'aigües com Prysmian
són companyies molt importants a Vilanova.
En termes una mica més col·loquials,
flipareu on estava la Pirelli aquí a Vilanova i la Geltrú.
A dia d'avui, si heu anat a la platja algun estiu o algo,
segurament heu passat per on estava l'antiga fàbrica.
Prysmian o Pirelli, per dir-ho d'alguna manera,
era una empresa que havia potenciat molt Vilanova.
Hi ha cartells de la Fira de novembre de fa molts anys
de tela asfàltica para su casa, pongase su tela asfàltica.
I encara ronda algun cartell per algun lloc
ara que ve la Fira de novembre, també és una mica així.
La pregunta original, veient que tu també havies dit,
i cap on volies anar.
Jo quan vaig acabar la carrera, no fa tants anys,
quan encara estava tercer em van oferir el fet de fer pràctiques.
Van ser molt divertits perquè vaig vindre Face2face,
no vaig trobar res. Coses de la vida, no passa res.
Algunes empreses, molt bé, et trucaré o tal.
Al final tothom escolleig la seva millor opció.
Nosaltres som estudiants, ens hem de vendre,
i ells han de veure que realment encaixem en aquell perfil.
Era època de pandèmia, va ser un Face2face molt raro.
Entràvem en un meet, esperàvem que l'altre acabés,
llavors com que estàs amb les braços creuats,
esperàvem que la careta desaparegués, llavors entraves tu.
No, és que ja he vist. Vaig a per aigua.
I va venir una que em va dir, per aquest projecte no m'encaixes,
però agafaré el teu nom, un correu electrònic i et trucaré més endavant.
I saps això que dius? Quina bonica excusa que ha fotut.
Diu, bueno, ja et trucaré.
Demà, dintre dos anys o que sigui.
I sí, sí, va...
El que va prometre ho va fer.
Al cap de dos mesos em va trucar, estava al mercat,
justament amb la família comprant.
Escolta, mira, truco de tal empresa, no sé què,
Mollet del Vallès.
Mollet del Vallès, això cau lluny, no?
Mira, que era per veure si podíem fer una entrevista de feina, no sé què,
per quedar.
Quedem demà? Sí.
No hi perds res.
Era juliol, tot s'ha de dir.
Agafo, vaig a casa el dia següent, poso ordinador, no sé què,
se'n va la llum.
Agafo un trípode que tinc amb sort, amb el mòbil,
entro cinc minuts tard i mira, perdoneu,
que és que se m'ha anat la llum,
i que estic amb el telèfon mòbil,
dic intentarem fer l'entrevista.
Bueno, fem l'entrevista.
Tot va molt bé, no sé què, i jo pensant-hi.
Adrià, és Mollet del Vallès.
El cotxe que tens és el cotxe dels pares.
Vull dir, anar cada dia a Mollet del Vallès
implica una hora de viatge en cotxe,
dues hores en transport públic.
I després tornar, evidentment.
I jo vaig posar totes les pegues possibles,
que estava a Vilanoa estudiant,
que tenia horaris limitats, perquè estic fent assignatures,
no sé què, jo els matins,
dic que entenc que fer horari de matins,
però hi ha matins que no podré.
Que si a poca d'exàmens, vaig aconseguir un mes i mig
per estudiar i per fer els exàmens,
24 de desembre, festa, fins al febrer gairebé.
Vaig pensar que aquests no em truquen.
Cap de dues hores em truca el telèfon.
Mira que t'heu seleccionat, dic ah sí?
Dic de veritat, sí, sí, sí, t'hem seleccionat.
L'entrevista va anar molt bé,
vam parlar d'Arduinos, que si Raspberries,
que si firmware, coses que a mi m 'encantaven,
que tota la vida ho he fet.
I jo sempre tenia un d'allò de dir,
a mi m'agrada molt el tema de transport,
sobretot el món del ferrocarril,
crec que és una cosa que s'ha de potenciar,
que s'ha de tirar cap allà.
I justament vaig a caure a una empresa automoció.
Què dius?
A veure, estem dient que la gent s'ha de moure
de forma més eficient i, a més,
ens fotem a una empresa automoció,
que és fotre una persona normalment
a dintre d'un vehicle que ocupa un espai considerable.
Dius, bueno, tu p'allà.
Sincerament, una de les millors experiències que vaig tindre.
Fer pràctiques és molt divertit,
si aconsegueixes caure en un lloc xulo.
Al cap de 6 mesos vam enviar a Panasonic Amèrica
una aplicació que havia fet simplement per diversió,
perquè no m'havien enviat prou feina.
Jo, hi ha gent que es quedaria allà veient Netflix,
jo tenia un portàtil que donava gràcies que aconseguia fer algo,
i en aquell portàtil, amb una mica de JavaScript i demés,
vam fer un mapa de posicionament, tot open source,
per tal dels encreuaments americans
dels vehicles to everything.
Entra un vehicle, un bus o una ambulància,
com actua l'intersecció, com fa això, què passa si gira?
Una marranada.
Els de Panasonic jo crec que han creat un clon,
perquè el primer que van demanar és si es podien fer unes modificacions.
Si no, van dir que no.
Llavors és allò que dius, coi, els hi ha agradat,
i el que passa és que la empresa no tenia intencions de vendre-ho,
i llavors ho van deixar còrrer.
Jo em pensava que em quedaria en aquella empresa,
tornant cap al fil conductor d'aquesta història,
i em pensava que quedaria en aquella empresa,
tenia tot tan decidit, dic, ostres, d'acord,
i vaig parlar amb els meus companys i un dia,
amb confiança, vaig dir, tu què cobres?
O què cobraves quan vas entrar aquí?
Fins que un dia, estant aquí,
em van oferir una possibilitat que era quedar-me aquí,
treballant aquí a la universitat, en un projecte,
i mirant d'encarar la meva vida cap a investigació.
I vaig pensar, si m'hagués quedat en aquella empresa,
igual m'hagués quedat amb l'enginyeria, que era el que la majoria teníem,
i ja està, cap endavant.
Però vaig pensar, ostres, Adrià, és que si no fas ara un màster,
jo no sé si ho tornaré a fer.
No sé si en veuré amb ànims de fer un màster, no?
El doctorat ja, ni ho veia, no, és allò, dic,
quan estigui acabant ja ho veurem, no?
I ara és una cosa que ho veig molt proper,
i que veig que sí, o ho faig ara o no ho faré.
Jo crec que això també és una de les coses de la vida,
d'agafar aquelles oportunitats que tingueu,
de dir, ostres, m'ha vingut caigut del cel,
he tingut l'oportunitat,
si teniu l'oportunitat de tirar cap a aquest món,
també aprofiteu-la, perquè després...
Perdó, els tres, no m'ho interpreteu,
però anar cap a empresa, en certa manera,
sempre tindreu aquesta oportunitat,
perquè també canvies d'empresa,
no estàs sempre al mateix lloc,
allò d'estar 35 anys a un lloc i jubilar-te,
bueno, si ets funcionari d'Ajuntament o administració pública,
potser pots, amb sort, si no la lies molt,
però és molt complicat.
Llavors, ostres, i per aquí vaig tirar.
I ara fa dues setmanes vaig començar també com a professor,
i he començat a donar unes classes,
i per això us he preguntat lo de Vilanova,
perquè justament l'altre dia em vaig trobar un alumne a la classe,
i diu jo soc de Vilanova, i tu vens caminant, oi?
Com jo.
I ja està, i que...
Ostres, que aprofiteu, que estudieu,
que aprofiteu ara, que després agafareu una mica de mandra,
i jo que sé, que hi ha un futimer d'oportunitats,
i ja està, em sembla que no m'he deixat res, oi?
No t'amoïnis, perquè jo tinc preguntes ara,
però us volia agrair la passió,
perquè la passió jo penso que és un punt
que entre els quatre, amb més o menys intensitat,
han mostrat, i jo crec que és un element
que us ha permès sempre anar escollint el que volíeu,
anar prenent decisions a vegades més arriscades,
a vegades contradictòries, però continuar tirant endavant.
Per tant, jo penso que això és fonamental.
Jo tinc preguntes, però teniu vosaltres preguntes?
Abans que em llenci jo?
Un momentet, perdona.
Ja el sento, ja el sento, ja el sento.
Bueno, era saber, que em sembla que no ho ha comentat,
els estudis d'en Marc, saber quina enginyeria ha fet i tal.
Jo vaig fer la diplomatura, abans no hi havia graus,
eren tres anys de diplomatura i cinc anys de licenciatura.
Jo vaig fer la diplomatura aquí a Vilanova
i l'any 2008, i ho recordo perquè ma filla tenia un any,
vaig començar a fer l'adaptació a grau,
és a dir, amb un bébé i un altre que va arribar,
vaig fer l'adaptació a grau i la vaig acabar...
No, m'he equivocat de dates, jo la vaig acabar el 2015, sí.
Vaig començar el 2008 i es va allargar una miqueta
i també qui m'empenyia per darrere era el màster.
Jo penso que mecànica i després el grau.
Ho he anotat abans, ho he anotat abans per dir-vos-ho,
perquè us poso una pregunta que us fareu.
Jo en algun moment de la meva carrera professional,
sobretot ara, miro enrere i tinc molts col·legues,
que en el moment que han estat al voltant dels 30 anys
han fet una inversió en un MBA.
És una cosa que si algú de vosaltres té la sensació
que està capacitat o que tira cap al lideratge d'equips
o organitzacions, però això et surt.
Repeteixo el que dèiem abans, això va sortint.
Si en el moment que ja esteu una mica més madurs
sobre els 25 i 30 anys veieu que tireu cap aquí,
jo us recomano molt que feu un MBA.
Són cars? Sí.
Recuperareu la inversió? És com tot.
Pots comprar unes bambes per entrar cada dia al gimnàs
i després no anar-hi.
Si treus un MBA és perquè estàs disposat
a tornar a fer un altre esforç, potser canviar d'empresa, etc.
Després i cap a la meva edat venen els PDDs o PDGs,
que són els programes de direcció que costen un dineral.
Estem parlant de...
A la UPC es fan els MBAs, però també es fan a EADA,
a IESE, a totes aquestes escoles que sentiu així.
Existeixen i funcionen.
No sé si et respon una miqueta cap on anem.
Però és important, sobretot si voleu anar cap a la direcció,
sobretot cap a la gran multinacional.
Això el sector públic no es valora.
Jo no he tingut aquesta inquietud perquè m'he dedicat
el sector públic, però si no esteu al sector públic
és important que tingueu que aquests passos,
d'alguna manera, no us diré que estan estipulats,
però quan veieu el CEO de les empreses mitjanes o grans,
la majoria han passat per aquestes etapes.
Jo insistiria.
Perdona.
Tu menciones el corporate..
La meva experiència és que tota la meva vida
he estat anant a treballar amb Pymes.
Jo sí que vaig fer una MBA i el vaig fer quan tenia 30 anys
i crec des del meu punt de vista que era massa jove encara.
De fet, sí que noto...
En una de les fotos que hi havia abans...
Potser abans no ho he mencionat,
però quan jo acabo la carrera i faig el meu periple
pel treball...
Si ho veieu, ja us ho explicaré,
perquè ho vaig fer ahir a la nit i així ja us ho explico.
Per exemple, el que m'ha donat la part de l'enginyeria
i les vendes és viatjar pel món.
És una de les coses que sí que m'ha donat.
És una fira a Praga amb una Pyme petita
que més enllà d'aquella empresa vam guanyar un premi Pymes
de la Micompresa més important de Catalunya del 2015.
Aquest aquí baix és un sector que he estat 7 anys
i que a vegades de la vida decideixes ser en aquell sector
que tens moltes ganes d'estar-hi.
Això es refereix als punts de recarga de cotxe elèctric.
Jo vaig entrar al 2017 fins ara i he estat molt xulo,
però hi vaig fer molts amics.
De fet, tota aquella gent d'allà encara ens fem.
Només un està en aquella empresa que es diu Circontrol a Terrassa.
És del grup Circutor, no sé si el coneixeu,
i és molt divertit però al final la vida dona moltes voltes
i tampoc et pots anclar a un sector.
Ara mateix el cotxe elèctric el sentireu moltíssim,
suposo que el feis mirant també,
però estem en un moment complicat.
Sembla que va molt cap a tiro hecho però ara mateix éstà estancat.
De fet, hi ha diverses empreses a nivell Europa que estan tancant
perquè no hi ha subvencions
i un mercat que depèn de subvenció és molt complicat de treballar.
De fet, jo vaig sortir d'un sector,
és una foto que m'he fet fa dues setmanes,
porto quatre mesos en aquesta posició
i em vaig enganxar a sortir d'un sector xulo
que tothom volia parlar, que tothom era divertit
i que eren grandes inversiones,
però vaig anar a parar una empresa on sabien el meu nom,
on confiaven en mi i sabien el que volien.
En bàscules industrials, que dius que interesante,
doncs, no gaire però després veus que les bàscules estan a tot arreu.
En el que tu comentaves, ara me n'he anat por los cerros de Úbeda
i m'he oblidat de la pregunta.
A mi l'MBA, jo sí que el recomanaria,
si voleu fer una posició més de gestió,
per exemple, quan surts de la carrera
tens uns conceptes molt generalistes que van molt bé,
jo he estat a diferents sectors i en tots m'he pogut sortir.
No tingueu problemes de que estic en aquest sector,
no us preocupeu perquè la informació hi és
i vosaltres quan la llegiu la traduireu.
Això ja seria de què anava i podreu ser capaços de traduir el concepte.
Amb la MBA és diferent.
Aquí fem una assignatura, a vegades tinc lapsus,
però hi ha una assignatura potser de reuneixement industrial
però és mínim.
Si voleu fer gestió, us ho recomano,
feu una MBA però feu-lo fins i tot a vegades
havent-hi provat una miqueta pel vostre compte
perquè si no anireu a escoltar.
I allò d'escoltar sense experiència
no podreu treure el màxim rendiment i és el que em va passar a mi.
Justament jo quan has començat a parlar
és el que volia comentar que normalment per aquest tipus de
màsters
cal haver tingut una certa experiència per contrastar
i per veure d'alguna forma l'aprofitament dels aprenentatges.
Més preguntes?
No n'hi ha cap, aquí en tenim un altre.
La pregunta que m'agradaria fer
va dirigida amb el que ha començat a dir el Marc sobre la comunicació
que jo també crec que és una cosa molt important.
La pregunta és pel Marc però també me la podeu contestar vosaltres
i és que què heu fet per millorar aquesta comunicació tan oral i
escrita
o si heu sentit que el fet de millorar-la
us ha donat la oportunitat de fer-ho?
Ha donat moltes més oportunitats que les que teníeu abans
de tenir aquestes habilitats més desenvolupades?
No és que ens hagi donat més oportunitats,
crec que sense aquestes qualitats és complicat.
Aquestes qualitats tens una part innata
que pots tenir un nivell de comunicació de 0 a 10, el que sigui.
Això ho veus des que tens ús de raó però això es millora i es treballa.
Jo m'he apuntat a infinitat de cursos de comunicació,
la comunicació del directiu i totes gratis o la majoria gratis
perquè són de la Fundació Tripartita.
Les empreses tenen un cupo d'hores per dedicar.
Recordo un curs que em va encantar que va ser amb el Joan Pera.
Suposo que és un actor molt gran però hi havia el Joan Pera,
hi havia l'Àlex Casanovas i aquesta formació es va fer
amb una agència que es diu Node Garraf
que fora de Garraf no la volia ningú però mireu les coses que ens trobem.
També recordo formacions amb persones que després surten a la tele
i dius, com pot ser això?
És gent que pica molta pedra amb associacions d'empresaris,
del Garraf, amb agències de comunicació, etc.
Parlar davant de les persones en públic no és senzill.
Hi ha situacions que et sents més còmode
i jo ara mateix em puc sentir molt còmode aquí
però estic segur que tots i cadascun de nosaltres,
quan el del costat està acabant el seu speech i et toca a tu,
tens un ronron que potser vosaltres no percebeu però existeix.
Això amb un escenari, amb tot això ple,
amb un altre lloc on tu no et sents còmode,
això per mi podria dir que és casa meva.
Però tot això s'ha d'entrenar i això no t'ho regalen.
Quan veus a la tele el Pep Guardiola parlant
dius que donde me diga me voy.
El Pep Guardiola és un tio que cada dia té un micro davant dels morros.
Els polítics, jo que treballo en el sector públic,
us prometo que veig l'evolució cada quatre anys
dels alcaldes o alcaldesses com parlen al principi
i com parlen al cap de quatre anys.
Coneixeu la regla de les 10.000 hores?
Exacte.
És la regla de Bill Gates, per exemple.
És la regla de moltes persones que han sigut exitoses amb el seu treball
perquè han sigut experts i els que han tingut sort
de ser experts en alguna cosa novedosa.
Aquí tenim un exemple, ciberseguretat.
Tothom parla de ciberseguretat.
D'aquí quatre dies hi ha una directiva europea
que em dirà que la meva empresa ha de muntar uns sistemes de l'hòstia
i no tindré ni idea de per què pago.
Si tens un tio que ha estat 10.000 hores treballant en ciberseguretat
i surt aquesta tecnologia i és un expert,
el millor és muntar la millor empresa d'Europa de ciberseguretat
i és el que li va passar a Bill Gates.
Ell vivia al costat del Stanford,
van portar un ordenador de l'hòstia que ningú sabia fer anar
i ell es va fer col·lega del bidell que obria i tancava la porta
i per les nits anava a jugar amb l'aparell.
Doncs allà està. Suposo que sabeu qui és Bill Gates.
I això d'alguna manera...
Tu em preguntaves com ho pots fer.
Doncs com a futbol, picant a la paret.
Repeteixo, tu tindràs les teves característiques,
t'expressaràs millor amb segons quins foros
tu tens coses molt bones i coses que has de millorar
i això ens passa a tots.
El que és important és ser molt humil
i realment preguntar a les persones...
Per exemple, després d'aquest speech,
em miraré el vídeo i tindré una mirada crítica
i li diré a la meva dona que se'l miri
i la meva dona em dirà: - Jo, vaya castaña que has soltao.
Jo no me n'he adonat, però és important corregir aquestes coses
i això només ho fa la pràctica.
Jo et recomanaria, que a més a més,
perquè és veritat que hi ha moltes oportunitats de formació,
però que YouTube està ple de vídeos, de TED talks,
que n'hi ha molt d'interessants.
La Teresa Baró, per exemple, és una dona
que és molt bona en temes de comunicació.
Aquesta Teresa va fer la formació aquí i ha sortit a la tele.
Teresa Baró.
Ens feia formació aquí amb vuit alumnes
i després sortia a la TV1.
Vull dir que n'hi ha molta gent a les xarxes
que fa que són petites presentacions,
però que et donen pautes i moltes lectures.
El libro de las personas altamente efectivas,
o no sé quin eés el nom. és exacto.
El lideratge democràtic,
temes de lideratge que abans han sortit,
és una habilitat que amb el temps necessitareu desenvolupar possiblement.
Tots els qu heu parlat, tu encara no, però ja t'arribarà
de gestionar equips de persones
i per tant és clau tenir unes pautes. I això,
la formació o les lectures és una forma d'introduir-se en el tema.
A mi la Teresa m'agrada molt.
Jo t'explico una història meva.
Jo quan entro, canvio de sector,
sí que havia treballat al mercat hidràulic,
però jo supervisava uns altres.
En aquest cas, jo era distribuïdor de vàlvules de HVAC.
Jo tenia un coneixement, el que tenia,
i de sobte, estant dos mesos a la feina com a product manager,
m'envien a Vitòria a un congrés hidràulic
a explicar les vàlvules de corte.
Ara no me'n recordo com anaven,
però unes vàlgoles de corte.
Era esperpèndic, el meu desconeixement.
Vaig estar un mes preparant-me el congrés
i resant que ningú em preguntés res,
perquè la gent que estava atenent-me
tenia molt més de coneixement que jo.
Com ho fas?
T'hi tires i t'ho prepares molt.
El tema de la preparació és un concepte
que potser no s'ha parlat tant ara,
però com a enginyers us esteu preparant tot el dia.
A vegades no vas a classe i no te la prepares,
però quan parlen no t'enteres de res.
Si abans t'has llegit els apunts,
d'allò que agafes agafes molt més.
Si vas a un congrés i saps de què va l'Adrià,
avisa on treballava jo.
S'ha estudiat el meu perfil, s'ha estudiat una miqueta
i treballes a l'hospitalet, ha fet la feina.
Potser és un concepte que abans comentàvem
i de les preguntes que abans l'Àngels ens havia enviat.
Quan busqueu feina us heu de preparar les entrevistes.
Nosaltres estem contractant molta gent.
No estem contractant enginyers, ho sento.
Hi havia un projecte de tema de recambis que estem valorant
de contractar un enginyer, però la majoria no són enginyers.
M'arriben perfils que no es preparen les entrevistes,
que no saben què fem, que no han investigat res
i s'asseuen allà a que els expliquem una història.
Jo el que vull saber és tu, enginyer, explica'm.
Encara que sigui un cas, encara que sigui...
Mira, m'he llegit tot això, he vist unes instruccions,
ho entenc perfectament o no ho entenc,
o veig aquestes vàlvules o tinc aquest concepte.
Escolta, això ho feu per aquest concepte.
Vosaltres peseu cable? Sí, pesem cable.
Ja parlarem després, no?
Vosaltres peseu elefants? Sí, pesem elefants al zoo de Barcelona.
Que interessant, no?
Per això t'has de preparar les coses
i això funciona per tot.
Era un tema que volia comentar.
El tema de com preparar-se per curses de selecció de les empreses.
Jo volia fer un apunt i ara lligo.
Volia fer un apunt.
Vosaltres teniu molt avantatge respecte.
Jo parlo que la meva generació, jo soc del 78, tinc 46 tacos.
Ells són més joves i més guapos, però també déu-n'hi-do els tacos.
El gran xoc que vaig tenir quan l'any 2008 vaig fer el grau
és que aquells estudiants, ara quedarà molt malament el que deia,
però a la nostra quinta, quan van entrar als graus,
quan van arribar els de l'ESO a les facultats,
les facultats van deixar d'apretar molt.
Abans era molt més bèstia.
A mi em va xocar molt quan vaig arribar al grau
i vaig veure amb agraïment que moltes assignatures
dedicaven molt més a treballar en equip, preparar temes i exposar-los.
Vull pensar que vosaltres, no sé quin curs esteu,
però també us faran empresa, emprenedoria, etc.
I això es practica molt més.
Per què us ho fan això?
Això no és perquè sí.
Quan es fa el currículum de les carreres o els estudis
i ha algú que pensa què és el que demana el mercat
anem a posar-ho a les facultats.
Si us donen aquesta oportunitat és perquè algú ha pensat
que això a dia d'avui és super important.
No cal dir-ho més.
S'estan forrant tios davant d'un mòbil
parlant de les seves experiències
i estan guanyant milions d'euros.
Comunicadors.
Algú tindrà d'important d'això.
Per tant, jo com a tercer punt d 'avui,
si us podem portar les tres coses del Marc d'avui,
la tercera pota és la comunicació.
Aprendre a parlar davant d'una càmera.
Aprendre a veure't davant d'un mòbil,
repetir-te i veure't.
Tot això que dius vaya xorrada.
Algun dia us arribarà.
Ara estic segur que no, però algun dia us ho arribarà.
Com més a prop de les 10.000 hores estigueu,
jo flipo quan la meva filla es fa un selfie.
Té tres postures i les té bordades.
Es que lo peta.
Jo em poso davant del selfie i no sé com posar-me.
I això és pràctica.
Segur que has anat a fer 10.000.
En aquest sentit,
us recomano com a tercera pota la comunicació.
L'escrita és més complicat.
Jo et puc dir com millorar la comunicació escrita.
És molt difícil.
Jo em conformaria amb que siguis conscient
de l'important que és aquell correu electrònic que envies.
Sempre abans d'enviar un correu electrònic,
i us prometo que ho faig sempre,
torno a dalt i me'l llegeixo.
Sempre.
Perquè un cop està escrit
la interpretació del que està a l'altra banda
pot ser completament diferent al que tu esperes.
Una anècdota lligada als temes de comunicació.
He vingut amb el tren,
com habitualment faig quan vinc a Vilanova,
i davant s'han sentat uns estudiants que no són d'aquí,
eren de criminologia, perquè ho han dit en veu alta,
i havien de presentar un treball.
I deien,
no t'amoïnis, agafes el xat GPT
i tu li fiques, no sé què,
con este nivel y quiero que me lo hagas
para un chaval de 20 años,
y tú dona, diu, perfecto.
És evident que el xat GPT pot ser un ajut,
però quan has d'estar davant d'un auditori parlant,
el xap GPT no te echa una mano.
Has de tenir realment la verborrea,
has de tenir l'oratòria,
suficient com per poder explicar el que necessites.
Em sap greu, per la part que et pugui tocar,
jo crec que tu no toques xat GPT.
Evidentment la tecnologia és un ajut,
però que en tot allò que significa relacionar-te amb persones,
fer conferències, fer docència,
simplement liderar projectes i persones,
significa que el tema competencial és molt important.
Les empreses fan molts esforços,
inverteixen molt,
però quan encara no esteu dins d'una empresa
sinó que aneu per viure buscant i remenant,
comenceu a preparar-vos tot el tema competencial.
És molt important.
Com anem de temps?
Podem apurar deu minuts?
Sí, tenen dues preguntes vitals.
A tu la deixo pel final.
I ara li demano a la Clara.
La Clara Mezquita és l'única dona d'aquesta taula.
No sé si us heu fixat.
No sé si estem...
Sí, però jo no soc enginyera.
Anem a veure.
Clara, tu vas participar al M2M,
anem a veure el programa de mentoria.
Què és això de la mentoria i què et va portar?
Jo vaig participar al programa de mentoria
quan estava acabant organització a Barcelona.
No sé si el coneixeu,
és un programa que, en aquest cas,
dones reconegudes amb una trajectòria i un bagatge
adopta a una noia que està acabant els estudis
i la guia una mica en la trajectòria professional.
Per dir-ho una mica així, ràpid.
Per mi va ser una molt bona oportunitat
perquè em va obrir una mica més el camp professional
i al final tu, al teu entorn, tens amics, família,
que t'estimen molt i et volen recomanar
de la millor manera possible,
però no és una visió professional,
no és una visió d'una persona que té una trajectòria
similar a la que tu tindràs.
Per mi va ser molt bona experiència en aquella època.
L'he fet la pregunta perquè m'interessen especialment
les poques noies que hi ha en aquesta sala.
El programa de mentoria que va tenir un premi donat
fa dos anys en aquests moments,
tenim les inscripcions a punt d 'acabar aquest divendres
i ens queden places.
Aleshores la part positiva és que les mentores
poden ser mentores d'HP,
poden ser mentores d'Agbar, de l'Aigua de Barcelona,
poden ser mentores de moltes empreses de Schneider,
per exemple.
Són empreses potents que les dones professionals
amb deu anys d'experiència,
d'una manera totalment voluntària,
dediquen el seu temps, almenys una vegada al mes,
a trobar-se amb les més joves
per tal d'ajudar-les en aquest creixement,
pressa de decisions, desenvolupament competencial,
sostre de vidre, un concepte que ja imagino que ja sabeu de què va...
si alguna persona l'interessa, contacteu amb mi, sisplau
És un programa d'aquestes de dones.
I es fan moltes activitats, molt interessants.
Me'n recordo que es muntaven moltes activitats.
I ens ho passavem molt bé.
I el següent tema que volia demanar -vos
era que el Marc és el president del grup Alumni Vilanova
i abans que marxeu us explico una miqueta.
Què fem?
Anem a tirar una miqueta enrere.
Els anys 80 els professionals ajuntaven en col·legis professionals,
feien simpòsims, feien trobades amb auditoris,
allò que encara fan alguns doctors i metges,
sobretot fan, com es diuen, congressos i coses d'aquest estil.
Tot això ha anat evolucionant i a dia d'avui
el que pretenem és el mateix d'aquells anys
però amb les eines que tenim.
Us demano que qui tingui LinkedIn aixequi el braç, sisplau.
LinkedIn. Qui tingui LinkedIn?
Veig que la majoria.
Em sorprèn gratament que teniu...
La pregunta anava pels estudiants.
En quin sentit?
Perquè volia saber si sabeu de què estem parlant.
Ja pensava que sí.
Al final la nostra professió, per mi, té dues potes.
Una pota és la de resoldre problemes.
I l'altra pota és la de posar en valor.
Vèiem abans que a la nostra professió no l'hem sabut valorar.
Tu vas amb un advocat, et fot una clatellada de 1.500 euros
només per entrar al seu despatx i encara te'n vas content.
I li demanes a una enginyer que et faci el projecte
d'una instal·lació de baixa tensió,
d'una nau de 10.000 metres quadrats
i et passa una minuta de 800 euros i encara li protestes.
I això part de la culpa també és nostra.
Amb aquestes dues potes el que estem intentant des de la UPC
és fer que hi hagi un espai d'aquesta camaraderia,
aquesta bústia de consultes, aquesta bústia de contactes,
aquesta bústia de difusió de coses que ens agraden a nosaltres.
Som enginyers i aquí ens sentim molt a gust,
però estic segur que algun sopar de Nadal, algun dinar de Nadal
i alguna tieta o algú que et pregunta què és això de ser enginyer,
la gent no té per què saber a què us dediqueu
i no sempre saben a què us dediqueu.
Per tant, aquest espai que tenim que es diu UPC Alumni
i que està dividit en clubs, chapters, etc.
és una oportunitat que teniu de poc a poc
a anar-vos integrant en una plataforma que esperem
que en un temps relativament curt,
ara ja portem molt de temps treballant en això,
però sí que és realitat que des de fa un parell d'anyets...
Tenim la nova plataforma que jo ara sí que tinc la sensació
que ja tenim les eines per poder-vos oferir un producte,
que és xulo.
Ara no sé si tenim alguna captura de pantalla de l'aplicatiu.
Si li pots posar aquest QR, jo el que us demanaria,
si voleu, és que li feu una foto, que aneu al QR i feu un vistazo.
Intentem el dia de l'acte de graduació que feu el mateix,
però és tan gran a l'acte i els estudiants tan nerviosos
que és difícil,
però sí que us recomano que entreu, que doneu un vistazo,
que us apunteu al club i que tingueu clar
que esperem que en un termini prudencial bastant petit
tinguem aquí tota la plataforma d'exestudiants
i que tinguem una eina, un lloc de trobada per totes i tots vosaltres.
Repeteixo.
L'eina la tenim, ara estem potenciant-ho
i jo estic segur que en un termini curt...
Penseu que el gran problema que tenim
és que les bases dades antigues de gent que està treballant
i que ha estudiat en aquesta escola costen molt de recuperar
pel tema de la llei de protecció de dades
i bases de dades que s'han perdut,
però això arribarà i en el moment que arribi
espero que tots els estudiants que esteu ara
ja us hi pugueu trobar i disfrutar-ho.
Al final les funcionalitats s'ofereixen al tema de les mentories,
per exemple, d'una borsa de treball,
s'ofereix el tema de consultes entre parts tècniques i diferenciades,
podem proposar coses, actes,
esteu informats del dia a dia de l'escola,
esteu informats del dia a dia de la UPC
i totes aquelles possibilitats.
M'ha sortit un cursos de comunicació.
A la UPC tenen molt grans comunicadors que venen a fer converses
i que segur que hi ha algun problema que us hi podeu posar
i segur que és gratis.
Aquestes coses no te les trobes mirant a Instagram,
te les trobes mirant a LinkedIn o mirant a UPC alumni
amb veus d'aquest estil.
És com un LinkedIn però en petit format,
només pel nostre col·lectiu.
A LinkedIn ja sabeu que trobeu tot tipus de professionals
i aquí ens trobem.
Els que som de la UPC.
Hi ha gent d'empreses, estudiants d'últims cursos,
i aleshores, en el moment que us feu la foto
i us bruneu d'alta, us ho haurem d'aprovar
i automàticament, quan fiqueu la vostra formació de l'escola,
us portarà el grup alumni de Vilanova,
amb la qual cosa us podeu retrobar o trobar-lo.
Clara, no sé si estàs...
Doncs dale una foto, que no te vas d'aquí sense entrar.
Vull dir, d'alguna manera,
que és que a lo millor s'han generat inquietuds
de continuar parlant amb ells. Busqueu-los a la plataforma.
Perquè és una manera de fer créixer,
i convideu els amics, de fer créixer el grup
i que d'alguna manera, per la propera trobada,
l'any que se l'anava a fer el mes de juliol,
una tarda de juliol que abans parlaves,
és ampliar el grup i ser més persones.
Vam aprofitar per fer una visita al centre
i fer una mica de pica-pica i vam fer un sorteig.
Tornarem a fer, potser, o no ho sabem encara,
no hem arribat al juliol.
Però és una manera de mantenir el contacte.
Perquè quan sortiu d'aquí, l'un se'n vagi a Alemanya,
l'altre se'n vagi a Madrid o l'altre se'n vagi a no sé on,
perdreu potser el contacte diari.
I aquí sempre estareu connectats.
Senzilla. Vull dir que tot això que ha comentat el Marc
existeix, no és una gran plataforma tecnològica,
però crec que el que vol ser ho aconsegueix.
Per tant, jo els convidaria a que tots participessin.
Hi ha una part superimportant del tema del, recalco, eh?,
encara que no us ho sembli, branding.
Branding de la UPC.
UPC és una marca molt potent,
que amb això, el que estem intentant és que
potenciar-la a la gent,
i que al final formareu part d'aquesta marca.
Ja us ho dic, a dia d'avui estem treballant-hi,
però el que volem és que sigui top.
Tenim la intenció de fer dos manuals més,
però aquests són descarregables.
Són PDFs.
Entreu al web de l'umni.upc.edu,
mireu-los i baixeu.
A la home podeu veure activitats que fem online.
Potser diuen que el dia que s'ha quedat per aquí a l'escola
l'activitat no puc.
Fem activitats online.
Hi ha molts tallers de recerca de feina
molt ja lligats al tema de la intel·ligència artificial
per intentar anar per davant d'una cosa que no aconseguirem,
però si més no, som conscients.
Per tant, hem de treballar-lo de manera
que sigui favorable per a vosaltres.
Una novetat, abans parlaves de la borsa de treball,
estem incorporant la migració fa dues setmanes,
i encara espereu una setmana,
hem fet la migració de la borsa de treball
de persones titulades, no portem convenis,
que consti que els convenis són de l'escola,
però sí que aquells que esteu ja diuen
que no m'acaba de veure d'agradar
el que trobo de convenis a l'escola.
Durant que estem en un moment en què la sensació laboral
a la UPC és el 95% i això enganxa amb la pregunta final
que faré, mireu quines empreses hi han,
si no és per via directa a través de la plataforma
de la borsa de treball, per via indirecta
envieu el vostre currículum, si us interessa.
Però l'especialment novedós que porta
la plataforma borsa de treball nova
és que inclou un test de competències,
i si us heu fixat que m'he estat parlant
tota l'estona de competències,
però en cap moment sabem quin és el diagnòstic oficial,
com podem saber quines competències tenim,
aleshores el que és que hi ha, mitja horeta o així,
és autocorrecció i al moment teniu un informe
amb els resultats, que després
podem contrastar si voleu,
però és un primer mirall en què saber
quin és el punt de partida en matèria competencial,
això ho trobeu a la pàgina web.
I connectat amb el tema,
i tu també pots respondre.
Amb el tema de l'elevada insersió laboral a la UPC,
95-96%, pleno empleo,
d'aquí que moltes empreses tenen dificultats
per trobar candidats i candidates,
perquè tothom que vol està treballant,
les perspectives, és a dir, abans heu dit,
el 2007, quan vam començar a evolucionar
i a començar, va arribar la pandèmia.
Per on? Ara som en un moment alcista.
Cap a on anem? I quines recomanacions
cal tenir presents per a aquesta gent jove
que havia de sortir del mercat de treball?
Tot continua igual? Quina prevenció?
Què hem de fer per curar-se en salut
per si torna a passar? Perquè les crisis són recurrents.
No vull acabar amb una mala notícia,
però s'ha d'estar alerta,
perquè l'economia té el seu cicle.
Bueno, sí, voleu.
Em deixava la part més difícil.
No, la pregunta és per tots.
A veure, sí, sí, és un tema cíclic,
però jo crec que la gent de la UPC sempre surt ben formada.
El que no serveix, quasi quasi,
el que no serveix per a aquella carrera,
a la fase selectiva ja es fa una neteja.
Queda molt brusc, no?
Un filtrage, crec que això és més correcte.
També és veritat que al final la gent
surt amb coneixement.
Jo crec que si bé vindrà, pot ser que vingui,
però jo parlo de la meva experiència.
Jo a dia d'avui vaig començar al juny
i em van dir que portaria un equip de vuit persones.
I estem fitxant per no parar i ara ja en porto 14.
I això no para. No para de créixer
i hi ha una oportunitat de mercat
a un mercat més industrial.
Hi ha el tema de serveis.
Al final, com a enginyer quan surts
pots treballar per un fabricant, per un distribuïdor de producte,
pots treballar fent serveis, amb una consultoria,
pots treballar en una fàbrica a nivell d'operacions,
pots treballar com a emprenedor.
Jo també vaig estar emprenedor durant quatre anys.
Ja no entrava el detall però jo al gener del 2020
decideixo ser emprenedor.
I al març ens van tancar la porta.
Durant quatre anys he estat freelance
portant una consultoria de vendes.
Però al final com a enginyer és multifunció.
Potser no us en doneu compte.
Només podeu acabar treballant en una oficina tècnica
però la multifunció que podeu desenvolupar és brutal.
I lligat al tema dels soft skills,
una de les coses que sí ens dona l'enginyeria
i que us anirà bé tant si hi ha crisi com si no,
és una iniciativa o un esforç
que és molt important.
Un pensament crític que també us anirà.
No únicament us quedeu amb el que escolteu
sinó també com sou vosaltres, i que es treballa
molt a la UPC, és el tema de la dada.
Aquella dada d'on ve, per què ha vingut, com és el càlcul,
què puc fer amb aquesta dada? i això
us anirà bé i a mi m'ha anat molt bé.
Els últims vint anys m'ha anat molt bé
i jo crec que vosaltres també ho podeu usar.
Continuem amb l'ordre.
A veure, la bola de vidre del futur no la teniu ningú.
AL final l'economia són processos cíclics
i nosaltres hem d'estar preparats perquè vinguin.
La meva recomanació és que aprofiteu al màxim
tot el que pugueu fer i que estigueu preparats
per les circumstàncies que vinguin,
que ningú sap i sobretot no tancar-vos.
Per això, d'aquesta manera, exploreu.
Em veia en aquest departament fent això
però és que potser per aquest camí m'agrada més.
Exploreu fins que no provis diferents departaments
o diferents feines, no saps
el que realment et pot apassionar.
Aquest seria el meu consell
i que estigueu preparats per qualsevol cosa
que pugui venir, és de la formació a entrar.
Soft skills i treballeu-les.
I no deixeu d'entrenar, sempre s'ha d'entrenar.
Digueu una mica el que comentava el Marc.
Aquesta seria la meva recomanació.
Jo el que us podria dir
que com a empresa, us diré dues coses.
Una, com a empresa el que més es valora
ja no en el moment de l'entrevista
és que tinguis les persones
que acaben de tancar el cercle.
Sovint trobes persones molt bones
que arriben al final del camí
i no s'atreveixen a tancar, a donar la resposta.
A mullar-se i dir que això és així.
Jo us he explicat abans la meva història
de quan vaig tornar a Alemanya
i us he dit que la patacada va ser brutal.
A mi em van posar davant d'un projecte
amb 140 robots com a assistent del coordinador.
Em van donar un telèfon mòbil, una llibreta,
un boli i un laptop i un ordenador.
Aquell senyor em va dir que ha buscat la via.
No sé si sabeu què és la mili.
La mili és una cosa que feien els nostres...
Jo me libré, anaves un any o dos a fotre tiros
i a fer res a l'exèrcit
i allò teòricament et curtia.
Et curtia per prendre resolucions i tancar els temes.
Un enginyer que no arribi fins al final del procés
i el tanquin, tot sovint és de les grans queixes
que jo tinc dels responsables de departament
i dels propietaris de companyies.
A les noves generacions els costa arribar fins al final.
I la segona cosa que jo us volia comentar.
Quan us he dit al principi que a mi
era el meu Erasmus, jo us diré una frase
i ara explicaré una cosa molt íntima.
En 2017, quan teníem tot el tema del procés,
suposo que heu viscut amb una mica de perspectiva,
però hi havia persones que es pensaven
que aquí començava una guerra.
Hi havia persones que tenien por
que els tanquets tindran por a la diagonal.
Semblava una tonteria, però lligat al meu Erasmus
jo tenia la sensació, i jo he dit més d'una vegada,
en el moment que jo tingui un problema al meu país,
al meu lloc de treball, gràcies al Erasmus,
jo no tinc cap problema amb agafar un avió, un cotxe,
un patinet, agafar la meva família
i anar-me'n a fer enginyer a qualsevol altra part del món.
No tothom pot dir això perquè no tothom ha viscut
que a tot arreu es pot viure
i en millors o pitjors condicions,
però a tot arreu necessiten enginyers
i a tot arreu necessiten gent que prengui decisions.
Per això, per tot aquest rotllo que he votut,
jo us proposo una vegada més que feu Erasmus,
que aneu a l'estranger i que veureu
que el món no s'acaba aquí.
Perdoneu, he perdut el fiu.
La pregunta original era...
Perdó, eh?
D'alguna manera, plantejant-nos
que les crisis són cíclices,
ara estem en un moment alcista,
hi ha molta feina per tothom, tothom treballa
i a vegades aquest entorn de felicitat i desatisfacció
ens fa perdre la vista que pot tornar a venir una crisi.
Un supuesto.
Recomanacions, com en sortir-se?
Des del meu punt de vista, és una mica complicat,
perquè no tinc una experiència darrere
com ells que em puguin apullar.
Porto relativament poc temps
en un lloc de feina continu, per dir -ho d'alguna manera.
Vaig ser autònom, justament abans de la pandèmia.
Vaig lliurar per sis mesos.
Ha sigut bastant divertit,
però molt divertit en el sentit de l 'experiència.
No de fer la feina
que com a estudiants, si més que menys, també ho vam patir,
i professors també, que tot sigui dit,
que havíem arribat a fer classes de cinc hores,
que dius que a tu t'estan portant alguna cosa per veure,
però a mi no.
Ja em fas tindre la càmera engegada, no me'n puc anar.
Principalment, això del que podria passar,
jo crec que és una cosa que pot passar a nivell global,
que seria una crisi,
però també passa en empreses a vegades.
A vegades les empreses prenen, per dir-ho d'alguna manera,
bueno, les empreses no, sinó que la gent de l'empresa
pren a vegades una mala decisió,
que això desenvolupa al final en acomiadaments
o, per o que sigui, retalls, etc.
I això és una cosa que tots hem de ser conscients
i que és el que comentàvem abans.
Estar a 35 anys en una empresa a dia d'avui,
o estàs molt bé i estàs en un lloc alt des del meu punt de vista,
però que pot passar qualsevol cosa.
Que avui teniu una idea, però d'entre dues setmanes
ofereix una cosa totalment radical i dieu
que aquesta és la meva i necessito anar cap allà.
Això del freelance va una mica arreglat
des del meu punt de vista cap a la investigació recerca.
Penseu que en certa manera
quan tu ets freelance,
tu comences oferint un servei o fent un producte
que després venguis a altres,
que suposo que hauria d'anar cap aquí, que pot vendre producte.
Servei? Va, perfecte.
I jo també anava al sector serveis.
I justament, ostres, te les has d 'inventar
perquè tens 50.000 competidors.
I no simplement l'altre autònom o freelance
que puguis tindre a dos carrers de distància,
sinó a empreses, competidores grans.
Que tu t'has de fer un lloc, que has d'estar allà
i sí, pots tenir una molt bona idea, però el que parleu vosaltres.
Màrqueting, parlar bé, saber escriure,
saber comunicar, tot això és superimportant.
I en el món de la investigació recerca, més o menys, va cap aquí.
En el món del freelance estàs tu sol, tens ajudes.
No moltes, però tens ajudes.
Però també va cap aquí, d'agafar un projecte, una idea,
sobretot projectes europeus, si pots,
o projectes nacionals i dir, presentem alguna cosa,
tirem cap endavant, fem allò que realment ens proposem,
algun nou, algun innovador, i si t'ho accepten,
tens l'oportunitat d'anar cap allà.
I si tu com a persona pots estar en un d'aquests projectes,
la veritat és que és molt enriquidor.
Primer perquè veus moltes parts d 'altres llocs del món,
perquè no treballes solament tu, ara estem en un projecte
on encara no ha començat, però ja estic rebent mails
d'un laboratori d'Itàlia i està a punt de preparar
la primera reunió, i té molt bona pinta.
I ostres, no sé, veus molt, és xulo.
I simplement dir amb això de la crisi
que no deixeu d'aprendre ni de gaudir,
que això és important.
Gaudir tal com diu la Clara,
busqueu allò que realment us agrada,
busqueu allò que realment us voleu dedicar.
Si heu de canviar d'empresa o voleu tindre una idea,
voleu investigar per vosaltres mateixos
per fer algo que digueu,
jo crec que el xat GPT podria fer
exames de matemàtiques perfectes.
Tirem cap allà a veure si realment
fem un generador d'examen de matemàtiques,
però que també ens doni resultat,
a veure si ens farà d'examen i després no...
Jo què sé, que busqueu i que gaudiu,
que no us quedeu amb el primer que us vingui.
Jo crec que és important i crec que una mica
tots havíeu començat així.
Crec que és bonic.
És una pregunta que em fa anar a classe
i m'agradaria saber vosaltres a quins anys,
quan vau acabar, vau poder viure per la vostra conta
sense viure dels pares, us vau independitzar.
A quins anys vau poder començar?
Tots ho fiquen fàcil i jo crec que hi ha coses
que no són tan fàcils.
Aleshores, per exemple, vosaltres,
que vau poder pagar un lloguer
o vau poder marxar de casa?
No vull saber què guanyàveu.
Sempre em dic que vaig poder ficar un pis de lloguer,
un cotxe a Segona Mai, vaig poder marxar de casa
i llavors vaig començar.
És una pregunta fàcil.
Us importa?
Jo us hauria de fer la resposta,
però hauria de marxar.
Em sap molt dissimuladero, però tinc un compromís.
Es respon...
Jo penso que som molt afortunats,
perquè com a enginyer,
si surts de la carrera, 6 mesos de pràctiques
o una petita adaptació,
és que quan vaig marxar d'Erasmus
ja no he tornat a casa.
Vaig marxar d'Erasmus amb 21 o 22 anys.
Quan vaig sortir de la tècnica,
me'n vaig anar 6 mesos a Irlanda,
me'n vaig anar a treballar,
ja podia pagar-me un sou a una habitació
i quan me'n vaig anar d'Erasmus
a Guadalajara, a Mèxic,
els catalans no ens donen res d 'ajudes.
Allà vaig acabar treballant en enginyeria
i allà sí que vaig poder treballar.
Jo crec que cap als 26, aproximadament.
Jo durant la carrera treballava
i em costejava la carrera això
i el primer pis que vaig anar a viure sola
era molt petit i tenia 25 anys
i encara treballava de pràctiques,
ja tenia les dues carreres finalitzades,
però encara coheixava el tema de la crisi
i que no feien contractes,
però si va ser amb 24 o 25 perquè són de finals d'any.
Encara estic a casa.
No t'enganyaré que he mirat preus de lloguer
a través de pàgines web,
no farem publicitat ara mateix,
però o te'n vas a viure amb algú
o té xungo, tot depèn del que cobris.
Pel sou que rondava l'empresa on estava,
per fer un èmfasi que era 8 hores treballant,
segurament podries arribar a viure sol
i tindre serveis i pagar-te el menjar i demés.
Vull dir, a veure,
ho pots fer, el que passa és que després
aniries una mica apretat.
El que guardaries a final de mes seria molt just.
D'aquí ve la raó que la gent
se'n va amb parella o a pisos d 'estudiants,
però més quan treballes amb la parella,
perquè dos sous és més estable.
Però sí, tenim un problema amb l 'habitatge...
Sí, sí.
No, no, és això.
Jo estic a tercer i estic estudiant
enginyeria de disseny industrial
i em preguntava,
aquesta pregunta va més dirigida al Max,
que potser toques més a aquella branca.
És bàsicament que a nivell de sortides professionals,
tinc una mica de por,
perquè potser a nivell tècnic entre
un disseny industrial i un enginy industrial
potser contractarien abans enginy industrial
i a nivell creatiu, que també m 'agrada molt,
entre un dissenyador gràfic i una enginyeria
de disseny industrial potser contracten més abans
a un de disseny gràfic.
Llavors m'agradaria saber
quins treball o quines sortides professionals
potser estarien més encarades al que m'agrada a mi,
que és tant la part científica i la part creativa
de l'equip o ajuntades.
I a més també m'agradaria
com si poguessin dir-me algunes conferències
o concursos que em podrien ajudar
a nivell de currículum
o a nivell de gratificació pròpia.
És molt xulo que estudies.
Jo quan vaig acabar al Batxillerat,
jo volia estudiar disseny industrial
i els meus pares em van dir que no,
i ja m'han dit que has de fer una enginyeria
i després ja tornaràs al disseny industrial
i al final no vaig tornar.
En certa part t'envejo perquè t'has pogut estudiar
el que t'ho has volgut.
Responent al que tu preguntes,
per posar un exemple,
totes aquelles empreses
que siguin fabricants d'algun producte
i que siguin hardware,
necessites un disseny industrial.
Perquè per fer armaris,
potser no coneixeu, però
per fer armaris industrials
hi ha molts i al final el que vol un client
és que hi hagi
no només el disseny de la carcassa,
perquè jo t'explico el meu exemple.
Nosaltres fem balançes industrials
i la balança té una plataforma
però també té un indicador.
En aquest indicador és on ve l'edat visual
amb un LCD i tens uns botons.
Aquests botons no és únicament paraistop.
Has de fer un indicador, ha de ser ergonòmic,
ha de tenir una experiència d'usuari
a nivell de menús i ha de ser fàcil.
Perquè si no és fàcil, sempre hi haurà un alemany
que és molt millor que tu, amb un preu molt més car,
però tu has d'oferir un valor afegit.
Aquest valor afegit, per molt enginyer industrial que sigui,
necessitem algú que pensi a nivell d 'usuari.
L'enginyer et pensa en funcions.
Reducció de cost, Excel i com era més barat
però el disseny industrial no.
El disseny industrial pensa en l 'usuari.
Jo crec que és superimportant.
Qui diu un indicador, abans em deia punts de recarga
de cotxe elèctric i hi ha moltes empreses
a nivell de Catalunya, principalment a Catalunya.
La majoria estan concentrades a Catalunya
i per exemple teníem uns punts de recarga
a nivell domèstic que necessitaves
1, el hardware i havia de tenir un envolvent superfàcil
que fos senzill, que per exemple la manquera
es pogués...
Que no estigués penjant i hagués de fer un holder
i això havia de fer d'un disseny industrial.
Després això connectat a una BP, aquesta BP
ha d'haver-la dissenyat d'una forma fàcil
perquè l'usuari pogués participar i usar-lo.
Però al final pensa que la solució hi és
i el món... Pots treballar industrial
però pots treballar també... Aquestes cadires
on esteu sentades, abans ho he vist,
són de fàbriques.
És un dels principals fabricants de cadires
a nivell, suposo que els coneixes,
a nivell català, però fan per auditoris,
per cinemes, i això ho ha fet un dissenyador,
no un enginyer. L'enginyer hauria posat
unes cadires de fusta superincòmodes
que després d'una hora nosaltres fotem el rotllo,
us fotia un mal al cull brutal i aquí acolxadet...
Aquí hi ha un dia industrial.
La teva carrera, no sé si els teus companys
que són més tímids no volen parlar,
però crec que és una carrera
que és superimportant i perquè la diferència
entre un producte xosquero i un producte xulo
és moltes vegades el disseny, la diferència que et fa.
Abans no m'ho he comentat, però com a enginyer
en ventes soc un traductor de l 'enginyer
d'oficina tècnica que m'explica
unes funcionalitats i unes especificacions
i jo haig d'explicar-li. Per exemple,
jo hauria d'anar a declarar que fa processos
a Pismian i hauria d'explicar que les meves balances
són fantàstiques i això és perquè tu ho has fet,
un altre ho ha dissenyat, un ho ha fet,
tu ho has dissenyat, m'ho has explicat, ho he tradueixi
i ell ho entén. Tota aquesta cadena
la podríem tancar a tota la gent que està aquí.
Endavant i no et preocupis que hi haurà feina.
Quan has dit això em has fet recordar
quan va fer el projecte que us explicava
de renovables que al final era un producte nou,
nosaltres érem especialistes en fabricants de cables
però era una altra idea totalment diferent.
Jo en aquell moment vaig haver de necessitar
una enginyera de producte, de disseny,
que pensés com havia de transportar aquests cables
que vam amb un connector
i em va haver de dissenyar una bobina de fusta
especialitzada en uns enclaveaments,
una manera de fixar-ho a la bobina
aprofitant el màxim espai perquè al final
això es transportaven baixets.
Tot un rediseny del que fins ara fèiem.
A més a més, nosaltres ho havíem de provar elèctricament.
Per provar elèctricament no és per punt guandollo.
Vam haver de pensar la manera
més ergonòmica perquè els superàries
poguessin ficar-ho en una connexió,
fer un suport i sense carregar.
O sigui, una persona carregant.
Són cables que són molt grans
i en aquell moment jo me'n recordo
que teníem una enginyera de producte
i ens va ajudar molt amb tot això.
Sense aquesta visió, jo ja podria fer plan 100 AutoCAD
que no hagués arribat a aquesta solució mai.
Al final té moltíssimes aplicacions
i tens una part tècnica que una altra no en té.
Una última qüestió.
Per aquesta taula rodona teníem previst convidar
una persona que treballa a Roca Gallery
que era enginyera de disseny d'aquí de Vilanova.
El que passa és que li va fallar el dia,
no tenia disponibilitat.
Per què no la busques a la plataforma
dins del club de Vilanova i li fas la pregunta directa?
Per què la plataforma ha de saber per això?
Per fer networking i moltes vegades
tens dues respostes i tindràs una altra persona
que treballa directament a Roca d 'això.
A nivell de conferències o concursos
recomaneu algun que us hagi semblat bé?
Per exemple, no et respondré.
Faré una anida a parlar amb gent però a veure si et serveix.
Nosaltres ara mateix estem buscant
una persona de màrqueting,
de màrqueting digital.
Jo he fet criba per la gent que m'ha entregat portafoli
i la gent que no.
Molta gent d'aquesta participa en projectes
i en concursos.
Això dona autoritat.
Tu haver-te participat en un projecte o en un concurs
o en un projecte amb més gent i haver -lo exposat
això dona autoritat.
Jo t'ho recomano.
No tinc coneixement dels concursos que hi ha
perquè no soc d'aquesta vessant
però si tingués el portant que tinguis jo em tiraria.
Jo ho faria.
Moltes gràcies.
Crec que ha arribat el moment
de tancar la sessió d'avui.
Moltes gràcies.